Справа № 930/1945/20
Провадження № 22-ц/801/130/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Сопруна В. В., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Науменка С. М. в залі суду м. Немирова Вінницької області, зі складенням його повного тексту 04 листопада 2020 року,
у цивільній справі № 930/1945/20 за позовом ОСОБА_1  до   ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

встановив:
У серпні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 01.10.2017. Від шлюбу має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач. Батько дитини добровільно допомоги на утримання не надає, крім того, на даний час вона не працює доглядаючи за дитиною, таким чином, потребує допомоги на своє утримання, та просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Розмір допомоги на своє утримання (аліменти) визначила в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною трьох років.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх  видів заробітку  (доходу)  відповідача,  але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 31 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з   ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх  видів заробітку  (доходу)  відповідача, щомісяця починаючи з 31 серпня 2020 року і до досягнення   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.
Стягнуто з   ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судові витрати в сумі 1 500 грн., а також вирішено питання про стягнення з  ОСОБА_2  на користь держави судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення трирічного віку в розмірі 1/6 частини та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме визначити розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в порушення вимог статті 182 СК України судом при винесенні рішення не прийнято до уваги, що він проживає разом із матір`ю та бабусею, які є пенсіонерами, сам є інвалідом дитинства, у зв`язку із чим значну частину доходу витрачає на ліки, оскільки потребує постійного лікування. Окрім того, судом не взяті до уваги надані ним квитанції про сплату коштів позивачу на утримання дитини, та які спростовують її доводи про неприйняття ним участі в матеріальному утриманні дитини. Вказує, що враховуючи той факт, що він на даний час ніде не працює, то нарахування визначеного судом розміру аліментів буде визначатись від розміру середньої зарплати в даній місцевості, а саме, по м. Немирів Вінницької області, розмір якої на даний час складає 9 118,00 грн. Оскільки на даний час прожитковий мінімум для дітей до 6 років складає 1 859 грн., відповідно при стягненні з нього аліментів у розмірі 2 279,50 грн., що складає 1/4 частку, виходить, що він практично самостійно забезпечуватиме доньку прожитковим мінімумом, що суперечить обов`язку обох батьків утримувати свою дитину. Тому вважає, що сплата аліментів в розмірі 1/6 частини на утримання дружини та 1/4 частини отриманих ним доходів на утримання їхньої спільної доньки, є для нього непомірною.
Позивач ОСОБА_1 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача на користь дружини до досягнення дитиною трирічного віку, аргументи апеляційної скарги вважає безпідставними та недоведеними відповідачем.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно із статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2017 року (а.с.4).
Сторони мають від шлюбу неповнолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої записаний відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 27.08.2018 (а.с.7).
ОСОБА_2 добровільно не надає допомогу на утримання доньки, не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. Неповнолітня дитина проживає та знаходиться на утриманні матері. У зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, позивач не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Стосовно доводів апеляційної скарги про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення останньою трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, - слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Сторонами не заперечується, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.
Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Частинами другою, четвертою та шостою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.
Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 
Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є інвалідом дитинства, однак є працездатним, працює по найму, що свідчить про наявність у нього можливості надавати дружині грошове утримання, суд дійшов до обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дочкою трирічного віку.
Посилання відповідача на те, що він на даний час ніде не працює, тому нарахування визначеного судом розміру аліментів буде визначатись від розміру середньої зарплати в даній місцевості, а саме, по м. Немирів Вінницької області, розмір якої на даний час складає 9 118,00 грн., не спростовує висновків суду, оскільки законодавець пов`язує за приписами частини четвертої статті 84 СК України право дружини на утримання, з якою проживає дитина, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
У свою чергу, доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу дружині суду не надано.
Крім того, не надано доказів про те, що значну частину доходу він витрачає на ліки, оскільки потребує постійного лікування. Також до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів які б свідчили, що матір ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 перебувають на утриманні відповідача і потребують стороннього догляду.
Самі посилання відповідача на спільне проживання із матір`ю та бабусею, які є пенсіонерами, наявність захворювання в дитинстві, яке настало до шестирічного віку, що на той час давало підстави на визнання дитини інвалідом, про що свідчить висновок ЛКК від 01.02.2013, не можуть бути беззаперечними аргументами незадовільного матеріального становища відповідача, що унеможливлює надання матеріальної допомоги для дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які обмежували можливості працювати, немає, підтвердження офіційного працевлаштування та отриманого доходу також матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання дружини, врахував правила статті 84, 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
 
постановив:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2021 року.

       Головуючий                                  Ю. Б. Войтко

       Судді:                                           І. М. Стадник 

                                  В. В. Сопрун