справа №2605/7478/12-ц
провадження № 22-ц/824/1739/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
       19 січня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: відкрите акціонерне товариства "Завод "КІНАП" приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута Ірина Володимирівна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилих приміщень, витребування майна з чужого незаконного володіння,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю "Аллонж" (далі - позивач, ТОВ "Аллонж") звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: відкрите акціонерне товариство "Завод КІНАП" (далі - ВАТ "Завод КІНАП"), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута І.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.
Позов мотивовано тим, що 31 березня 2006 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє набуло право власності на нежитлові приміщення загальною площею 403,80 кв.м, що складає 8/1000 часток майнового комплексу (від загальної площі майнового комплексу 48432,9 кв.м) по АДРЕСА_1 .
21 липня 2006 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 5 474,90 кв.м, що складає 113/1000 часток майнового комплексу (від загальної площі майнового комплексу 48432,9 кв.м) по АДРЕСА_1 .
Того ж дня між ВАТ "Завод КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі продажу, згідно із яким позивач набув право власності на нежитлові приміщення загальною площею 2 791,6 кв.м, що складає 58/1000 часток майнового комплексу (від загальної площі майнового комплексу 48432,9 кв.м) по АДРЕСА_1 .
Згідно з договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року ВАТ "Завод КІНАП" відчужило на користь ТОВ "Аллонж" нежитлові приміщення загальною площею 197,00 кв.м, що складає 4/1000 часток майнового комплексу (від загальної площі майнового комплексу 48432,9 кв.м) по АДРЕСА_1 .
Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Сила Закону" від 22 травня 2008 року визнано недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу від 31 березня 2006 року, 21 липня 2006 року та 24 жовтня 2006 року і визнано за ВАТ "Завод КІНАП" право власності на нежитлові приміщення, відчужені за цими договорами на користь ТОВ "Аллонж".
14 січня 2010 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 укладено два договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, за умовами яких останній набув право власності на нежитлові приміщення вказаного майнового комплексу площею 133,6 кв.м та 181,25 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 .
Рішенням господарського суду м. Києва від 26 листопада 2010 року, залишеним в силі постановою Вищого господарського суду України від 31 березня 2011 року, скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Сила Закону" від 22 травня 2008 року № 3/2008.
Таку обставину позивач вказав як підставу поновлення свого права власності на спірні приміщення.
29 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останній набув право власності на нежитлове приміщення площею 178,95 кв.м, що складає 46/10000 часток, та нежитлове приміщення площею 127,3 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу (від загальної площі майнового комплексу 39709,40 кв.м) по АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ "Аллонж" просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу від 14 січня 2010 року, укладені між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 ; витребувати у ОСОБА_2 на користь ТОВ "Аллонж" нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 127,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщення № 1 (групи приміщень № 1) площею 178,95 кв.м по АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аллонж" нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 6,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщень у групі приміщень № 1 площею 2,3 кв.м по АДРЕСА_1 ; визнати за ТОВ "Аллонж" право власності на зазначені нежитлові приміщення.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у позові ТОВ "Аллонж" відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції як на підставу відмови у позові посилався на рішення господарського суду м. Києва від 09 січня 2013 року, яким встановлено, що укладені між ВАТ "Завод КІНАП" та ТОВ "Аллонж" договори купівлі-продажу нежитлових приміщень є недійсними.
У червні 2015 року ТОВ "Аллонж" звернулось із заявою про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року на підставі пункту 3 частини другої статті 361 ЦПК України, в якій зазначало, що під час розгляду справи суд першої інстанції як на підставу відмови у позові посилався на рішення господарського суду м. Києва від 09 січня 2013 року, яким встановлено, що укладені між ВАТ "Завод КІНАП" та ТОВ "Аллонж" договори купівлі-продажу нежитлових приміщень є недійсними. Однак постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, рішення господарського суду м. Києва від 09 січня 2013 року скасовано і ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.
Справа за заявою про нововиявлені обставини судами розглядалась неодноразово.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року заяву ТОВ "Аллонж" задоволено, скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року, позов ТОВ "Аллонж" задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 133,6 кв.м по АДРЕСА_1 , укладений14 січня 2010 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І. В. і зареєстрований у реєстрі за № 6.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 181,25 кв.м, розташованих по АДРЕСА_1 , укладений 14 січня 2010 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І.В. і зареєстрований у реєстрі за № 5.
Витребувано у ОСОБА_2 на користь ТОВ "Аллонж" нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 127,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщення № 1 (групи приміщень № 1) площею 178,95 кв.м по АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 передати вказані приміщення ТОВ "Аллонж".
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аллонж" нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б) площею 6,3 кв.м та нежитлове приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частину приміщень в групі приміщень № 1 площею 2,3 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1 , та зобов`язано його передати приміщення ТОВ "Аллонж".
Визнано за ТОВ "Аллонж" право власності на вказані нежитлові приміщення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ "Аллонж" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ВАТ "Завод КІНАП", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леутою І.В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2016 року скасовано, справу за заявою про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року у зв`язку із нововиявленими обставинами передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами судового рішення задоволено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення господарського суду м. Києва від 09 січня 2013 року, яке було підставою для ухвалення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року, скасовано, тому вказані обставини суд вважав істотними та дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2013 року та ухвалення нового рішення у справі.
Суд першої інстанції також виходив із встановлених обставин, які вважав підтвердженими матеріалами справи, що на час вчинення правочинів між ОСОБА_1 та ВАТ "Завод "КІНАП" від 14 січня 2010 року останній не був власником спірних нежилих приміщень, а відтак не мав права відчужувати їх на користь ОСОБА_1 та спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Однак, суб`єктний склад учасників процесу унеможливлює визнання цих договорів недійсними в судовому порядку, оскільки ВАТ "Завод "КІНАП", яке було стороною оспорюваних правочинів, не залучено до участі у справі відповідачем. Крім того, за наведених обставин, суд позбавлений можливості у відповідності до вимог частини третьої статті 388 ЦК України витребувати спірні нежилі приміщення у відповідачів.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ "Аллонж" залишено без задоволення. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у цій справі постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене предметом нового апеляційного перегляду є рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року в частині вирішення вимог позову про витребування у відповідачів на користь позивача нежитлових приміщень.
Не погоджуючись із рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня  2018 року, ТОВ "Аллонж" подано апеляційну скаргу, яка датована 26 липня 2018 року, у якій позивач просив оскаржуване рішення в частині відмови у витребувані від відповідачів майна скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про помилковість висновків суду про те, що участь сторони оспорюваного договору - ВАТ "Завод "КІНАП" у справі в статусі третьої особи, а не відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що наступні правочини, укладені після недійсного, недійсними визнані бути не можуть, проте власник вправі витребувати майно у останнього набувача. Оскільки власником частини приміщень є ОСОБА_2 , він є відповідачем у справі, то суд мав вирішити питання про витребування майна, яке перебуває у кожного з відповідачів. В обгрунтування таких вимог посилався на ту обставину, що між відповідачами було укладено договір, за яким частина приміщення була відчужена ОСОБА_2 , а решта (різниця площі нежитлових приміщень) залишилась у володінні ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного просив ухвалити нове судове рішення, яким:
витребування у ОСОБА_2 на користь ТОВ "Аллонж" нежитлового приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б) площею 127,3 кв.м та нежитлового приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частини приміщення № 1 (групи приміщень №1) площею 178,95 кв.м по АДРЕСА_1 ; 
витребування у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аллонж" нежитлового приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б) площею 6,3 кв.м та нежитлового приміщення ІІ поверху заводоуправління (літ. А) частини приміщень у групі приміщень № 1 площею 2,3 кв.м по АДРЕСА_1 .
На час нового апеляційного розгляду позивач не відмовився від апеляційної скарги.
Відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла адвокат Миролюбова О.В., були надані: 20 серпня 2018 року відзив на апеляційну скаргу, пояснення від 24 січня 2019 року та письмові пояснення від 09 грудня 2020 року, зміст яких зводиться до наступного.
Висновки суду про те, що незалучення в якості відповідача ВАТ Завод "КІНАП" як учасника оспорюваних договорів купівлі-продажу є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог вважає обґрунтованими. Звертає увагу на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року, в якій суд, скасовуючи рішення попередніх інстанцій, вказав на порушення норм матеріального і процесуального права, а саме не встановлення ідентичності нежитлових приміщень та не перевірки суб`єктного складу учасників процесу. Зазначає також про розірвання 27 травня 2015 року договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Окрім того, вказує, що наразі ТОВ "Аллонж" користується спірними приміщеннями, отримує прибуток від здачі їх в оренду.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник Миролюбова О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені, про наявність поважних причин, що унеможливили прибути в судове засідання не повідомили.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 ст. 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.
Зазначений правовий висновок був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18).
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункт 147.
Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
Указаними мотивами керувався Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року, чим підтвердив усталену судову практику щодо належного способу захисту порушеного права у цій справі шляхом заявлення віндикаційного позову до відповідачів.
Перевіряючи доведеність обставин щодо порушеного права позивача та наявність підстав для задоволення заявлених вимог позову до відповідачів у цій справі було встановлено наступне.
01 березня 2006 між ВАТ "Завод "КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 907, нежилих приміщень 1-го поверху (в літ. Б - виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища); їдальня: приміщення 10 площею296,9 кв.м, приміщення 9 площею 18,1 кв.м, приміщення 4 площею18,8 кв.м, загальна площа відчужуваних приміщень 403,8 кв.м, що становить 8/1000 частин (від майнового комплексу площею 48432,9 кв.м), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
21 липня 2006 між ВАТ "Завод "КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2435, нежитлових приміщень виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б): I поверх - площею 621,9 кв.м, II поверх - площею 1,077 кв.м, III поверх - площею 1230,6 кв.м, IV поверх - площею1 033,0 кв.м, V поверх - площею 1115,7 кв.м, технічний поверх - площею 396,6 кв.м, загальна площа відчужуваних приміщень 5474,9 кв.м, що становить 113/1000 частин (від майнового комплексу площею 48432,9 кв.м), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
21 липня 2006 між ВАТ "Завод "КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2436, нежилих приміщень виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня (в літ. Б): І поверх - площею 458,1 кв.м; ІІ поверх - площею 451,9 кв.м; ІІІ поверх - площею 454,3 кв.м; ІV поверх - площею454,9 кв.м; V поверх - площею 455,8 кв.м; VІ поверх - площею 457,9 кв.м, підвал площею 58,7 кв.м. Загальна площа відчужених приміщень складає 2791,60 кв.м, що складає 58/1000 часток майнового комплексу АДРЕСА_1 .
24 жовтня 2006 між ВАТ "Завод "КІНАП" та ТОВ "Аллонж" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 3196, нежилих приміщень заводоуправління (в літ. А), ІІ поверх: приміщення 1 - площею 29,6 кв.м, приміщення 2 - площею 157,3 кв.м, (групи приміщень № 1) - площею 186,9 кв.м; та приміщення 5а - площею10,1 кв.м. Загальна площа відчужених приміщень складає 197 кв.м, що складає 4/1000 часток майнового комплексу по АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації, що надана Київським міським БТІ право власності ТОВ "Аллонж" було зареєстровано, а в подальшому припинено унаслідок наступного (а. с. 80, т. 1, а. с. 125, т. 3).
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Сила Закону" від 22 травня 2008 року договори купівлі-продажу, покупцем за якими було ТОВ "Аллонж", визнано недійсними.
14 січня 2010 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б) загальною площею 133,60 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 .
Того ж дня між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень ІІ поверху (літ. А) площею 181,25 кв.м, розташованих у майновому комплексі по АДРЕСА_1 .
Рішенням Господарського суду м. Києва від 26 листопада 2010 року скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Сила Закону" від 22 травня 2008 року; постановою Київського апеляційного господарського суд від 31 січня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; постановою Вищого господарського суду від 31 березня 2011 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
29 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 2-го поверху заводоуправління (літ. А) частини групи приміщень № 1 площею 178,95 кв.м, що становить 46/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, та нежитлове приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (літ. Б) площею 127,30 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м по АДРЕСА_1 .
Рішенням Господарського суду м. Києва від 09 січня 2013 року визнано недійсними з моменту укладення вказані договори купівлі-продажу, покупцем за якими було ТОВ "Аллонж". Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 березня 2013 року рішення залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду від 25 червня 2013 року попередні судові рішення залишені без змін (а. с. 34, т. 2).
Постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року визнано за ТОВ "Аллонж", зокрема, право власності на: нежитлові приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б):І поверх площею 458,10 кв.м, частину II поверх площею 318,30 кв.м, III поверх площею 454,30 кв.м, IV поверх площею 454,90 кв.м, V поверх площею 455,80 кв.м, VI поверх площею 457,90 кв.м, підвал площею 58,70 кв.м загальною площею 2 658 кв.м, що становить 67/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення 1-го поверху (літ. Б виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню загальною площею 403,80 кв.м, що становить 1/100 частки майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б): І поверх площею 621,90 кв.м, II поверх 1 077,10 кв.м, III поверх площею1 142,35 кв.м, IV поверх площею 1 033 кв.м, V поверх площею 1 115,70 кв.м, технічний поверх площею 396,60 кв.м загальною площею 5 386,65 кв.м, що становить 136/1000 частки майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення ІІ поверху заводоуправління (в літ. А) загальною площею 15,75 кв.м, що становить 4/10000 частки майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б): III поверху площею 88,25 кв.м по АДРЕСА_1 .
Витребувано у ТОВ "Аріна К" на користь ТОВ "Аллонж": нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б): І поверх - площею 458,10 кв.м, частина II поверху - площею 318,30 кв.м, III поверх - площею 454,30 кв.м, IV поверх - площею 454,90 кв.м, V поверх - площею 455,80 кв.м, VI поверх - площею 457,90 кв.м, підвал - площею 58,70 кв.м, загальною площею 2 658,00 кв.м, що становить 67/1000 частин (від майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м); нежилі приміщення 1-го поверху (літ. Б виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня): приміщення 10 пл. - 296,9 кв.м, приміщення 9 площею - 18,10 кв.м, приміщення 4 пл. - 88,80 кв.м, загальною площею 403,80 кв.м, що становить 1/100 частину (від майнового комплексу 39 709,40 кв.м); нежилі приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б): І поверх - площею 621,90 кв.м, II поверх - 1 077,10 кв.м, III поверх - площею1 142,35 кв.м, IV поверх - площею 1 033,0 кв.м, V поверх - площею1 115,70 кв.м, технічний поверх - площею 396,60 кв.м, загальною площею5 386,65 кв.м, що становить 136/1000 частин (від майнового комплексу пл. 39 709,40 кв.м); нежилі приміщення ІІ-го поверху заводоуправління (в літ. А): частина приміщення № 1 (групи приміщень № 1) - площею 5,65 кв.м, приміщення № 5-а - площею 10,10 кв.м, загальною площею 15,75 кв.м, що становить 4/10000 частин (від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Витребувано у ВАТ "Завод КІНАП" на користь ТОВ "Аллонж" нежитлове приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальню (літ. Б): III поверх площею 88,25 кв.м по АДРЕСА_1 (а. с. 168-173,т. 3).
Отже, із матеріалів справи, вбачається, що між позивачем ТОВ "Аллонж" виник спір щодо володіння частиною майна, яке було набуте ним на підставі чотирьох договорів, що вибули з володіння поза його волею у власність інших юридичних та фізичних осіб.
Зокрема, судовими рішеннями у порядку господарського судочинства з урахуванням суб`єктного складу учасників спору було встановлено безпідставне набуття права власності ТОВ "Аріна К" та ВАТ "Завод КІНАП" на частину об`єкта нерухомості у майновому комплексі по АДРЕСА_1 за рахунок належної позивачеві частки у цьому комплексі. Таким чином, спір між позивачем та указаними юридичними особами є вирішений.
Предметом цього судового розгляду є спір між позивачем та відповідачами - фізичними особами щодо володіння частиною майна із належної позивачеві частки, яке вибуло з володіння поза його волею.
Доказів наявності спору між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ТОВ "Аріна К" та ВАТ "Завод КІНАП" з приводу набуття ними права на одне і те ж майно суду не надано, а відтак апеляційний суд вважає не спростованими обставини, що майно, яке є предметом цього спору є відмінним від майна, що було витребувано позивачем у ТОВ "Аріна К" та ВАТ "Завод КІНАП".
Також встановлено, що позивач набув право власності на підставі чотирьох нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 31 березня 2006 року (зареєстрований у реєстрі за №907), від 21 липня 2006 року (зареєстрований у реєстрі за №2435), від 21 липня 2006 року (зареєстрований у реєстрі за №2436) та від 24 жовтня 2006 року (зареєстрований у реєстрі за №3196). 
Згідно із п. 2, який однаковий в усіх указаних договорах, майновий комплекс, частини якого відчужувались, належав продавцю ВАТ "Завод КІНАП" на підставі Свідоцтва про право власності на майновий комплекс серії МК №010002033, виданого Головним управлінням майном 03 лютого 1999 року, на підставі Наказу "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна" від 01 лютого 1999 року №15-В, зареєстрованого Київським міським Бюро технічної інвентаризації 08 лютого 1999 року в реєстровій книзі за реєстровим №486-з.
Таким чином, майновий комплекс спочатку у цілому належав ВАТ "Завод КІНАП", який розпорядився належним йому майном шляхом продажу визначених часток за договорами новим власникам, серед яких був і ТОВ "Аллонж". Унаслідок чого до нових набувачів перейшло право спільної часткової власності на майновий комплекс.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 361 ЦПК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Із наявної у матеріалах справи довідки-характеристики Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна станом на 14 жовтня 2009 року (а.с. 207-211, Т.1) вбачається, що майновий комплекс по АДРЕСА_1 загальною площею 48432,90 кв.м, на праві спільної часткової власності належить також іншим юридичним та фізичним особам, між якими склався порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю відповідно до визначених кожному часток. Із указаної довідки також вбачається, що внаслідок виділу в натурі нежилих приміщень ТОВ "Аптека здоров`я", ТОВ ВК ФКК "Лев", ОСОБА_4 , ЗАТ "Інком" та ТОВ "Баркас" право часткової власності на указані приміщення припинились, у зв`язку з чим площа майнового комплексу, що залишилась у спільній частковій власності, складає 39709,40 кв.м.
Встановлено, також, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Сила Закону" від 22 травня 2008 року чотири договори купівлі-продажу, які були укладені між ВАТ "Завод КІНАП" (як продавцем) та ТОВ "Аллонж" (як покупцем), визнано недійсними.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 26 листопада 2010 року скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Сила Закону" від 22 травня 2008 року; постановою Київського апеляційного господарського суд від 31 січня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; постановою Вищого господарського суду від 31 березня 2011 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ураховуючи наведене, спірне майно, яке вибуло з володіння власника ТОВ "Аллонж" на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Тому позивач ТОВ "Аллонж" має право витребувати спірне майно у відповідача ОСОБА_1 , який придбав це майно за двома відплатними договорами у ВАТ "Завод КІНАП", який не мав права його відчужувати.
Так, на вимогу ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І.В. було надано засвідчені копії двох договорів купівлі-продажу нежилих приміщень від 14 січня 2010 року, які зареєстровані за реєстровими номерами 5 і 6 (а.с. 10-13, Т4).
Змістом указаних нотаріально посвідчених договорів підтверджено, що 14 січня 2010 року між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення ІІ поверху виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б) загальною площею 133,60 кв.м, що становить 3/1000 часток майнового комплексу площею 39 709,40 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 .
Того ж дня між ВАТ "Завод КІНАП" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень ІІ поверху (літ. А) площею 181,25 кв.м, розташованих у майновому комплексі по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 2 обох зазначених договорів вбачається, що майно, яке відчужується, належало продавцю ВАТ "Завод КІНАП" на підставі рішення постійного діючого Третейського суду при асоціації "Сила закону" від 22 травня 2008 року за №3/2008.
27 листопада 2012 року на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І.В. було надано документи, на підставі яких були укладені відповідні договори купівлі-продажу від 14 січня 2010 року (а.с. 150-228, Т1). Серед указаних документів наявний текст рішення постійного діючого Третейського суду при асоціації "Сила закону" від 22 травня 2008 року за №3/2008, яким було розглянуто спір між ВАТ "Завод КІНАП" та ТОВ "Аллонж". 
За результатом розгляду третейським судом спору було визнано недійсними чотири нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, за яким ВАТ "Завод КІНАП" продав ТОВ "Аллонж" приміщення, що становили відповідні частки майнового комплексу, що були предметом продажу за договорами від 31 березня 2006 року (зареєстрованого у реєстрі за №907), від 21 липня 2006 року (зареєстрованого у реєстрі за №2435), від 21 липня 2006 року (зареєстрованого у реєстрі за №2436) та від 24 жовтня 2006 року (зареєстрованого у реєстрі за №3196).
Цим же рішенням третейського суду було визнано право власності на відповідне спірне майно за  ВАТ "Завод КІНАП". 
Указаним рішенням третейського суду не вирішувались будь-які інші права інших осіб.
Отже, на підставі наявних у матеріалах справи доказів є встановленими обставини, що відповідач ОСОБА_1 набув на підставі двох нотаріально посвідчених договорів від 14 січня 2010 року, які зареєстровані за реєстровими номерами 5 і 6, частину належного позивачеві майна, яка вибула з його володіння поза його волею. 
З урахуванням наведеного апеляційний суд визнав безпідставними заперечення відповідача ОСОБА_1 про недоведеність належності позивачеві спірного майна, що є предметом цього спору, та яке позивач просить витребувати у відповідачів.
Перевіряючи заперечення щодо наявності підстав для витребування майна у ОСОБА_2 апеляційним судом встановлено наступні обставини.
29 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежилого приміщення 2-го поверху заводоуправління(в літ. А) частини групи приміщень № 1 площею 178, 95 кв.м, що складає 46/10000 частин від майнового комплексу площею 39709, 40 кв.м та нежиле приміщення 2-го поверху виробничого корпусу № 1 (літ. Б) площею 127, 30 кв.м, що складає 3/1000 частини від майнового комплексу площею 37 709, 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 104-107, Т.1).
29 травня 2012 року між сторонами  складено акт приймання - передачі нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 нежиле приміщення 2-го поверху заводоуправління (в літ. А) частини приміщень № 1 площею 178, 95 кв.м, що складає 46/10000 частини від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м та нежиле приміщення 2-го поверху виробничого корпусу № 1(літ. Б) площею 127, 30 кв.м, що складає 3/1000 частини від майнового комплексу площею 39709, 40 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, Т.1).
У п. 2 указаного договору зазначено, що об`єкт купівлі-продажу належав продавцеві на підставі двох нотаріально посвідчених договорів від 14 січня 2010 року.
Згідно договору купівлі-продажу від 29 травня 2012 року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 прийняв не всі нежилі приміщення, які були ОСОБА_1 придбані у ВАТ "Завод "КІНАП", а лише частину. У власності ОСОБА_1 залишилась частина нежилого приміщення виробничого корпусу № 1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б) 2-го поверху площею 6,3 кв.м, а також залишилась частина нежилого приміщення заводоуправління (в літ. А), 2-го поверху площею 2,3 кв.м. Вказані приміщення не були передані за договором та актом приймання-передачі від 29 травня 2012 року.
Відповідачем ОСОБА_1 до апеляційного суду було подане клопотання від 16 грудня 2020 року про долучення до матеріалів справи копії договору від 27 травня 2015 року про розірвання укладеного між ним та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого Дударєвою І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 29 травня 2012 року за реєстровим №788; копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 41570863, від 31 липня 2015 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 40977874, від 21 липня 2015 року.
Указане клопотання було задоволено апеляційним судом та указані докази долучено до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду, оскільки вони підтверджують обставину, яку відповідно до вказівок Верховного Суду у цій справі необхідно було встановити.
Відповідно до п. 2 договору від 27 травня 2015 року про розірвання укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29 травня 2012 року указано, що продавець не передав покупцю об`єкт за актом прийому-передачі.
З урахуванням наведеного майно, яке було набуте ОСОБА_1 за двома договорами від 14 січня 2010 року не перейшло до ОСОБА_2 , а залишились у володінні та було зареєстрованими за ОСОБА_1 .
За таких обставин, підстави для витребування спірного майна від відповідача ОСОБА_2 відсутні, тому у задоволенні позову до нього необхідно відмовити.
Вирішуючи спір щодо розміру площі, яка підлягає витребуванню від відповідача ОСОБА_1 на користь позивача апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається із наданих відповідачем ОСОБА_1 витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень станом на час після розірвання укладеного із ОСОБА_2 договору, за ОСОБА_1 відновлено запис про об`єкт нерухомого майна, а саме: 
нежиле приміщення площею 178,95 кв.м.  частина приміщення №1, другого поверху (в літ. А), що складають 46/10000 частин (від майнового комплексу пл. 39 709,40 кв.м.), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 14 січня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 5 та 
нежиле приміщення ІІ поверху виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), площею 133,60 кв.м., що становить 3/1000 частин (від майнового комплексу пл. 39,70940 кв.м.), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 14 січня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 6.
Таким чином, після розірвання з ОСОБА_2 договору ОСОБА_1 знову набув у власність два приміщення, із яких одне, а саме площею 178,95 кв.м, стало меншим від того, яке було набуто за договором від ВАТ "Завод КІНАП" у розмірі 181,25 кв.м. Пояснюючи різницю суду апеляційної інстанції щодо зміни площі на 2,33 кв.м відповідач ОСОБА_1 заявив, що площа зменшилась внаслідок реконструкції
Однак, добудова, реконструкція з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна, з використанням його функціональних елементів, не є іншим об`єктом нерухомості. Тому право законного власника підлягає захисту судом, незважаючи на поділ, реконструкцію чи вчинення незаконним набувачем інших дій, які спрямовані на видозміну нерухомого майна.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року № 6-1213цс16, а також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 29/5005/6381/2011 та Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №663/1711/18.
Крім того, будь-яких доказів проведення реконструкції спірних приміщень, внаслідок якої відбулась зміна площі, суду надано не було. 
Відсутні також докази відчуження відповідачем різниці площі на користь інших осіб, а також доказів знищення майна, вилучення чи припинення права власності на нього у ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, поверненню підлягають приміщення у частці та розмірі, які були набуті відповідачем ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу нежилих приміщень від 14 січня 2010 року, які зареєстровано в реєстрі за №5 та №6.
Заперечення відповідача ОСОБА_1 про те, що він не володіє фактично спірними приміщеннями, оскільки позивач не допускає його до спірних приміщень та здає їх в оренду іншим особам, не підтверджено жодним доказом та не спростовує факту чинності запису в Державному реєстрі щодо належності йому права власності на них.
У своїх запереченнях, викладених у письмових поясненнях відповідач ОСОБА_1 , також звертає увагу суду апеляційної інстанції на положення ч. 5 ст. 423 ЦПК України, відповідно до якої при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
При цьому судом апеляційної інстанції у постанові від 24 січня 2019 року у цій справі були встановлені остаточні вимоги позивача до двох відповідачів про витребування наявного у них майна на свою користь, які були прийняті судом до перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
З`ясування обставин справи та встановлення наявності підстав для задоволення позову щодо кожного з відповідачів не є виходом суду за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Оскільки судом на підставі наданих сторонами доказів були встановлені обставини належності позивачеві спірного майна, яке набуте відповідачем ОСОБА_1 у ВАТ "Завод КІНАП", яке незаконно, без відповідної правової підстави заволоділо ним, а відтак не мало право його відчужувати відповідачу ОСОБА_1 , та яке вибуло з володіння власника, яким є позивач, не з його волі, позивач має право витребувати таке майно від будь-якої особи згідно із ст. 387 та п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. Тому підстав встановлювати обставини добросовісності чи недобросовісності набувача, зокрема стосовно відповідача у цій справі, немає. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ТОВ "Аллонж" до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння є помилковим, тому підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм права з постановленням у цій частині нового судового рішення про задоволення відповідних вимог.
У решті оскаржуване рішення, а саме в частині відмови у задоволенні позову ТОВ "Аллонж" до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, підлягає залишенню без змін.
Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 300 (триста) грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2740 (дві тисячі сімсот сорок) грн 50 коп., що був сплачений позивачем відповідно до квитанції, яка наявна у матеріалах справи (а.с. 68, Т4), розмір якої було визначено ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: відкрите акціонерне товариства "Завод "КІНАП" приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леута Ірина Володимирівна про витребування майна з чужого незаконного володіння скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.
Витребувати у  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" (ЄДРПОУ 3248856) нежиле приміщення ІІ поверху заводоуправління (з літ. А) частина приміщення №1 пл. 23,95 кв.м, приміщення №2 пл. 157,30 кв.м. (групи приміщень №1). Загальна площа відчужуваних нежилих приміщень становить 181,25 кв.м, що становить 46/10000 частин (від майнового комплексу пл. 39 709,40 кв.м), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 14 січня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 5.
Витребувати у  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" нежиле приміщення ІІ поверху виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня (загальною площею 133,60 кв.м, що становить 3/1000 частин (від майнового комплексу пл. 39,70940 кв.м), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 14 січня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за    № 6.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аллонж" (ЄДРПОУ 3248856) 300 (триста) грн судового збору за подання позовної заяви та 2740 (дві тисячі сімсот сорок) грн 50 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий                                                                     Т.О. Писана
 
Судді                                                                                 К.П. Приходько
 
                                                                                           С.О. Журба