ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року	Львів	Справа № 140/11702/20 пров. № А/857/14283/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року (прийняте у м. Луцьку суддею Ковальчуком В.Д. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження) в адміністративній справі № 140/11702/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                       В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 05.02.2020 № 176801-5233-0306.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням йому визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2020 рік в розмірі 389 820,44 грн. Він не погоджується із цим податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що звільнений від сплати земельного податку відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 частини першої статті 297 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у зв`язку з тим, що є фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 групи) та використовує земельну ділянку з кадастровим номером 0710400000:15:008:0153, що знаходиться в АДРЕСА_1 в своїй господарській діяльності. Вказує на те, що на земельній ділянці, що знаходиться за цією адресою, здійснює реалізацію будівельних матеріалів покупцям, що підтверджується накладними на реалізацію та товарними чеками. При цьому, накладні містять усі реквізити, передбачені чинним законодавством, зокрема, в них є інформація про місце здійснення господарських операцій, а саме: АДРЕСА_1 . Додатково повідомляє, що кошти, які ним отримувались за реалізацію товарів, були відображені в книзі обліку доходів та в податковій звітності за відповідні періоди.
Крім того, звертає увагу на те, що обов`язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, яким для визначення розміру вказаного податку на підставі даних державного земельного кадастру необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання. Проте, з отриманого податкового повідомлення-рішення вищевказані відомості встановити неможливо. Відповідач всупереч пункту 58.1 статті 58 ПК України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, не долучив до спірного податкового повідомлення-рішення розрахунку щодо встановлених сум нарахованого земельного податку з фізичних осіб, що позбавляє позивача можливості ознайомитися з таким розрахунком на предмет його правильності.
Додатково посилається на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 140/6067/20, яким його позов до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 жовтня 2019 року № 277077-5233-0306, № 277078-5233-0306, № 277079-5233-0306, винесених з аналогічних підстав, задоволено повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає рішення суду першої інстанції прийнятим за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й в позовній заяві.

Головне управління ДПС у Волинській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відзив, зокрема, обґрунтовано тим, що комісія виконавчого комітету Ковельської міської ради 05.12.2019 провела обстеження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 0710400000:15:008:0153) загальною площею 4,000 га з цільовим призначенням для розміщення виставково-торгово-складського комплексу, за результатами чого склала акт, яким встановлено, що вказана земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням та не здійснюється господарська діяльність; відсутні будь-які будівлі та споруди. В цьому випадку контролюючий орган нарахував позивачу податкове зобов`язання зі сплати земельного податку у зв`язку з тим, що фізична особа-підприємець не використовує земельну ділянку для провадження підприємницької діяльності, а тому він є платником земельного податку на загальних підставах. Крім того, жодного взаємозв`язку з господарською діяльністю позивача згідно видів економічної діяльності використання земельної ділянки немає. Також позивач не надав жодних доказів наявності на земельній ділянці будівель, що використовуються ним у господарській діяльності. Нарахування земельного податку здійснено на підставі даних Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (витяг від 09.10.2019 № 962/0/202-19).
Представник відповідача звертає увагу на те, що у наданих позивачем накладних, товарних чеках та книзі обліку доходів відсутні такі дані: хто саме проводив приймання-відпуск товарів; факт їх походження та транспортування; факт розрахунків; хто проводив постачання та охорону товарів тощо. Крім того, відповідно до поданої звітності ОСОБА_1 у своїй підприємницькій діяльності за 2020 рік при значній кількості видів діяльності не використовував працю найманих працівників.

20 січня 2021 року апелянт подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи та врахування під час розгляду справи рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі № 140/6067/20, яким його позов до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 жовтня 2019 року № 277077-5233-0306, № 277078-5233-0306, № 277079-5233-0306, винесених з аналогічних підстав, задоволено повністю, а також постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020, якою це рішення залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 квітня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Волинській області на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 групи).
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є:
код КВЕД 46.13 - діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами;
код КВЕД 46.14 - діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками;
код КВЕД 77.39 - надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.;
код КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;
код КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;
код КВЕД 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;
код КВЕД 68.10 - купівля та продаж власного нерухомого майна;
код КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
05.02.2020 ГУ ДПС у Волинській області на підставі даних Головного управління Держгеокадастру у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 176801-5233-0306, якими позивачу ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік в сумі 389 820,44 грн.
При цьому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами акта обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 0710400000:15:008:0153) площею 4,0000 га, складеного 04 грудня 2019 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради, відповідно до якого ця земельна ділянка з цільовим призначенням для розміщення виставково-торгово-складського комплексу знаходиться у приватній власності громадянина ОСОБА_1 згідно державного акта від 20 лютого 2009 року серії ЯД 346977. При обстежені цієї території було встановлено, що вказана земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням та не здійснюється господарська діяльність, відсутні будь-які будівлі і споруди на цій території.
Вказане податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 оскаржував в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС України від 02.07.2020 № 2773/Г/99-00-06-02-04-06 скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.
Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач здійснював реалізацію будівельних матеріалів на території земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:15:008:0153) за адресою:  АДРЕСА_1 , не у відповідності до видів господарської діяльності.
Відтак, суд дійшов висновку про відсутність у позивача умови надання пільги, визначеної у підпункті 4 п. 297.1 статті 297 ПК України для звільнення від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, а саме позивач не довів використання власної земельної ділянки у межах господарської діяльності. Крім того, необхідність у складанні розрахунку суми зобов`язання зі сплати земельного податку відсутня.
Посилання позивача на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 140/6067/20 суд не взяв до уваги, оскільки станом на 08.10.2020 зазначене рішення суду не набрало законної сили.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
Згідно із підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
Пунктом 269.2 статті 269 ПК України визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
З наведеного видно, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Тобто у розумінні положень пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 статті 14, пп. 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, пп. 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, пп. 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 820/5485/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 820/3488/16, та враховуються при вирішенні цієї справи.

Як видно з матеріалів справи у 2020 році фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок 3 групи, видами діяльності якого за КВЕД є: 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.14 діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 68.10 купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.04.2020 за №1006565567.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 0710400000:15:008:0153) загальною площею 4,0 га з цільовим призначенням для розміщення виставково-торгово-складського комплексу згідно державного акту від 20 лютого 2009 року серії ЯД 346977.
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07 лютого 2020 року № 437/0/202-20, здійсненого відділом у м. Ковелі міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області цільовим призначенням вищезазначеної земельної ділянки вказано В.03.07, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 35 438 221,22 грн.
Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306 вид цільового призначення земель В.03.07 передбачає використання земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Проте актом обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 0710400000:15:008:0153) площею 4,0000 га, складеного 04.12.2019 виконавчим комітетом Ковельської міської ради встановлено відсутність будь-яких будівель і споруд на цій території. Доказів наявності будівель і споруд на території цієї земельної ділянки позивач суду не надав та не спростував твердження в акті про їх відсутність. Відтак, позивачем не надано доказів використання земельної ділянки за цільовим призначенням.
Разом з тим, позивач стверджує, що на території земельної ділянки з кадастровим номерам 0710400000:15:008:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює господарську діяльність, зокрема, оптову торгівлю будівельними матеріалами, на підтвердження чого надає копії накладних на реалізацію, товарних чеків та книги обліку доходів за період з січня по серпень 2020 року.
Підпунктами 14.1.36, 14.1.191, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що: господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Згідно із статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність від 16 липня 1999 року № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Тобто, визначальною ознакою господарської операції, зокрема постачання, є те, що вона має спричинити реальні зміни майнового стану. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Вимоги до оформлення господарських операцій та обов`язкових реквізитів первинних документів визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність від 16 липня 1999 року № 996-XIV та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.
Відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналогічні вимоги містяться і в пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи засвідчені копії накладних на реалізацію будівельних матеріалів за період з січня по серпень 2020 року, які містять усі реквізити, передбачені чинним законодавством, зокрема, і місце їх складання, а саме: м. Ковель, вул. Варшавська. Кошти за реалізацію товарів були відображені позивачем у Книзі обліку доходів. Разом з тим, позивачем не надано доказів, що підтверджують зберігання будівельних товарів за вказаною адресою (складські документи тощо).

Відповідно до статті 263 Господарського кодексу України господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.
Залежно від ринку (внутрішнього чи зовнішнього), в межах якого здійснюється товарний обіг, господарсько-торговельна діяльність виступає як внутрішня торгівля або зовнішня торгівля.
Господарсько-торговельна діяльність може здійснюватися суб`єктами господарювання в таких формах: матеріально-технічне постачання і збут; енергопостачання; заготівля; оптова торгівля; роздрібна торгівля і громадське харчування; продаж і передача в оренду засобів виробництва; комерційне посередництво у здійсненні торговельної діяльності та інша допоміжна діяльність по забезпеченню реалізації товарів (послуг) у сфері обігу.
Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.
Згідно з частиною першою статті 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним (ч. 2 цієї статті Кодексу).
Роздрібна торгівля – вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг. Оптова торгівля – це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю, для виробничого споживання та надання пов`язаних із цим послуг (пп. 4.4, 4.5 п. 4 ДСТУ 4303:2004).

Суд звертає увагу на те, що надані копії накладних на реалізацію будівельних матеріалів (блоків ФБС) складені на кінцевих споживачів, якими вказані фізичні особи, а товарні чеки відображають оплату вартості за придбані товари. 
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач відповідно до цих накладних здійснював роздрібну торгівлю будівельними матеріалами. А відповідно до класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010) роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах відноситься до класу 47.52, який включає, зокрема: роздрібну торгівлю залізними виробами; роздрібну торгівлю фарбами, лаками й емаллю; роздрібну торгівлю листовим склом; роздрібну торгівлю іншими будівельними матеріалами, такими як цегла, деревина, сантехнічне устаткування; роздрібну торгівлю матеріалами й устаткованням для самостійного виконання будівельних або ремонтних робіт у домашніх умовах. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.04.2020 за № 1006565567 такий вид діяльності позивача як клас виду діяльності 47.52 - роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах відсутній. До того ж, позивач не надав доказів здійснення роздрібної торгівлі будівельними матеріалами в спеціалізованих магазинах на території земельної ділянки (кадастровий № 0710400000:15:008:0153) за адресою: м. Ковель по вул. Варшавська.
Разом з тим, відповідно до цього витягу позивач має право здійснювати інші види роздрібної торгівлі поза магазинами – 47.99, однак такий вид діяльності включає роздрібну торгівлю будь-якими товарами, які не віднесеної до попередніх класів. Тобто, до такого виду діяльності не включено роздрібну торгівлю будівельними матеріалами. 
З наведеного видно, що позивач здійснював реалізацію будівельних матеріалів на території земельної ділянки (кадастровий номер 0710400000:15:008:0153) за адресою: м.  Ковель по вул. Варшавська, не у відповідності до видів господарської діяльності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у позивача однієї з умов надання пільги, визначеної у підпункті 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України для звільнення від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, а саме позивач не довів використання власної земельної ділянки у межах господарської діяльності. 

Щодо тверджень позивача про відсутність розрахунку розміру земельного податку, який не доданий до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Пунктом 9 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р за № 124/28254, передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.
З наведеного видно, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання лише за його наявності, тобто, складання розрахунку грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішення не є обов`язковим. 
Водночас пункт 277.1 статті 277 ПК України визначає, що ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

З матеріалів справи видно, що розрахунок земельного податку позивачу здійснювався на підставі даних Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (витяг від 09.10.2019 № 962/0/202-19). Також в матеріалах справи є копія рішення Ковельської міської ради Волинської області від 30.06.2015 № 73/48 “Про затвердження Положення про встановлення плати за землю на території міста Ковеля”, відповідно до пункту 5.1 цього Положення встановлено з 01.01.2016 ставки податку за земельні ділянки у розмірі 1,1 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.
Також в матеріалах справи є витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 07 лютого 2020 року № 437/0/202-20, здійсненого відділом у м. Ковелі міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковелі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, відповідно до якого  нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 35 438 221,22 грн. З урахуванням цієї нормативної грошової оцінки земельної ділянки земельний податок станом на 07.02.2020 становить 389 820,43 грн (35 438 221,22 грн х 1,1 % = 389 820,43 грн). 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідність у складанні розрахунку суми зобов`язання із сплати земельного податку відсутня.

Щодо посилань позивача на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 140/6067/20 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020, якою це рішення залишено без змін, колегія суддів зазначає, що ці судові рішення прийняті за інших обставин справи, оскільки стосуються іншого періоду і в цих справах не досліджувались накладні на реалізацію будівельних матеріалів за період з січня по серпень 2020 року.
Колегія суддів зазначає, що саме внаслідок детального дослідження накладних на реалізацію будівельних матеріалів за період з січня по серпень 2020 року суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивач здійснював реалізацію будівельних матеріалів на території земельної ділянки (кадастровий № 0710400000:15:008:0153) за адресою: АДРЕСА_1 , не у відповідності до видів господарської діяльності.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки в судових рішеннях у справі № 140/6067/20 не підлягають врахуванню у цій справі. 

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 140/11702/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин