ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

18 березня 2021 року
м. Харків

справа № 621/1099/18
провадження № 22-ц/818/404/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи - державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хмель Ольги Іванівни на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року в складі судді Шахової В.В.,
у с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі- Зміївський РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель Ольги Іванівни.
Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 вересня 2018 року, уточненим ухвалою цього суду від 12 вересня 2018 року про виправлення описки, з нього на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 90513,05 грн та 4525,65 грн судового збору.
Під час примусового виконання вказаного заочного рішення постановою старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) від 21 січня 2019 року накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2020 року заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 вересня 2018 року скасовано, однак арешт не знятий, відомості щодо нього як боржника з Єдиного реєстру боржників боржників не виключено.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель О.І., зобов`язати старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження 57990918, невідкладно зняти арешт з належного йому майна, а саме - з будинку АДРЕСА_1 з проведенням державної реєстрації зняття обтяжень в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
14 квітня 2020 року Шевченко Антон Олександрович –представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги.
Відзив мотивовано тим, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) задоволено.
Бездіяльність старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель О.І. визнано протиправною.
Зобов`язано старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель О.І. усунути порушення закону шляхом закінчення виконавчого провадження 57990918; зняття арешту, накладеного у зазначеному виконавчому провадженні на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, з проведенням державної реєстрації зняття обтяжень в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про що повідомити ОСОБА_1 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що про скасування заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області старшому державному виконавцю Зміївського РВ ДВС Хмель О.І. стало відомо 20 січня 2020 року, проте в порушення вимог закону виконавчою службою не вжито заходів щодо закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника, а тому скарга підлягає задоволенню.
11 серпня 2020 року старший державний виконавець Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) Хмель О.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні скарги.
Апеляційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що на час звернення боржника з заявою від 20 січня 2020 року виконавче провадження було завершено, про що надано відповідь 12 лютого 2020 року за вих. № 8826. За відсутності відкритого виконавчого провадження державний виконавець не мав повноважень для його закриття з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Також зазначала, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 квітня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9822,53 грн заборгованості за договором позики та 181,15 грн судового збору. Рішення виконано в примусовому порядку, 25 вересня 2020 року виконавче провадження № 6299178 закінчено, арешт майна боржника припинено.
ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що постановою старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) від 03 січня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 621/1099/18, виданого 12 листопада 2018 року Зміївським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2011 року у розмірі 92182,36 грн (а. с. 64).
21 січня 2019 року постановою старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) було накладено арешт на все майно боржника, а саме – на будинок АДРЕСА_1 .
22 січня 2019 року на підставі вказаної постанови державного виконавця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відповідні відомості (а. с. 11).
Постановою старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) від 24 червня 2019 року виконавчий лист № 621/1099/18 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
20 січня 2020 року до Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) ОСОБА_3 – представник ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила повідомити, чи є завершеним виконавче провадження № 57990918? Якщо виконавче провадження не завершене, просила його завершити на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2020 року. Чи здійснені державним виконавцем заходи, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме чи знятий арешт з майна, який був накладений під час виконання зазначеного виконавчого провадження? Якщо арешт з майна боржника не знятий, просила здійснити заходи щодо зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1 , та виключити його з Єдиного реєстру боржників.
12 лютого 2020 року Зміївським РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) надано відповідь, якою повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 57990918 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», який 24 червня 2019 року повернуто стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Заходи, передбачені статтю 40 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснювались. Станом на сьогодні виконавче провадження на виконанні не перебуває, повноваження щодо здійснення виконавчих дій у державного виконавця відсутні (а. с. 68). 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 квітня 2020 року з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2011 року у розмірі 9822,53 грн та 181,15 грн судового збору.
Оскільки 14 серпня 2020 року боржником сплачено борг у повному обсязі, на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця від 25 вересня 2020 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 621/1099/18 від 10 серпня 2020 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 10003,68 грн та припинено чинність арешту, накладеного в межах виконавчого провадження № 5799018.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 30 вересня 2019 року відсутні обтяження щодо будинку АДРЕСА_1 (а. с. 96).
Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
При цьому, частиною третьою статті 37 Закону передбачено, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті, тобто, лише у випадках коли стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; та у випадках запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника крім рішень немайнового характеру.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Підстави та наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені статтею 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
За статтею 40 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачені такі два окремих процесуальних рішення державного виконавця як повернення виконавчого документу стягувачеві, так і закінчення виконавчого провадження.
При цьому Закон не містить посилання на те, що державний виконавець після повернення виконавчого документу стягувачеві може винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, після повернення виконавчого документу стягувачеві виконавче провадження завершується, тому відсутні підстави для закінчення вже завершеного виконавчого провадження, оскільки на виконанні у державного виконавця відсутній сам виконавчий лист.
Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 640/15222/14-ц (провадження № 61-17973ск19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Враховуючи, що 24 червня 2019 року виконавчий лист № 621/1099/18 від 12 листопада 2018 року повернуто стягувачу, повторно вказаний виконавчий документ на примусове виконання до ВДВС не надходив, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірность дій державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження, оскільки на виконанні у державного виконавця виконавчий лист станом на день звернення боржника – 20 січня 2020 року – був відсутній.
Крім того, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна.
Однак, судова колегія враховує, що наразі постановою старшого державного виконавця від 25 вересня 2020 року припинено арешт на майно, який було накладено в межах виконавчого провадження № 5799018 та виключено відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження вказаного майна, що свідчить про відсутність необхідності вчинення дій по зняттю арешту з будинку АДРЕСА_1 .
Щодо виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, то суд керується таким.
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05 серпня 2016 року система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.
У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
Отже, враховуючи, що законом не передбачено технічної можливості виключити боржника з Єдиного реєстру боржників державним виконавцем та за відсутності підстав, визначених положенням для автоматичного виключення АСВП з реєстру боржників, підстави для визнання неправомірним дій державного виконавця щодо невиключення відомостей про ОСОБА_1 як боржника з Єдиного реєстру боржників відсутні.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи викладене ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, понесені Зміївським РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків), документально підтверджуються в розмірі 2102,00 грн (а. с. 63, 80).
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, сума судового збору в розмірі 2102,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на корись Зміївського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків).
Керуючись ст. ст. 367,374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хмель Ольги Іванівни задовольнити.
Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хмель Ольги Іванівни залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (63404, Харківська обл., Зміївський р-н, місто Зміїв, вулиця Гагаріна, будинок 15, ідентифікаційний код юридичної особи: 34713099) 2102 (дві тисячі сто дві) грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.
Головуючий                                                                 А.В. Котелевець
Судді                                                                                І.В. Бурлака
       В.Б. Яцина