Справа № 466/2887/20                                Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2379/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                головуючої судді: Крайник Н. П.
суддів: Шеремети Н. О., Приколоти Т. І.
                при секретарі: Симець В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони у Львівській області, за участю третьої особи – ОСОБА_2 про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди, - 

в с т а н о в и в: 

       22 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Управління поліції охорони у Львівській області, в якому просив стягнути з Управління поліції охорони у Львівській області на його користь 7527,26 грн майнової шкоди та 1100000 грн. моральної шкоди.
       В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 01.04.2008 року між ОСОБА_2 та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м. Львові укладено договір № 01-1852 про централізовану охорону майна в житлових приміщеннях громадян підрозділом Державної служби охорони при МВС України за адресою: АДРЕСА_1 . 27 червня 2008 року між ОСОБА_2 та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м. Львові підписано Додаток №1 до Договору, у якому визначено, що вартість послуг охорони квартири з 01.08.2008 року становить 99 грн. 01 травня 2011 року між ОСОБА_2 та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м.Львові підписано Додаток №1 до Договору про вартість послуг з охорони квартири, що з 01.05.2011 року становить 110 грн. 30 листопада (без року) на підставі довіреності НАМ 354859 він підписав угоду про заміну сторони в договорі з охорони на Управління поліції охорони у Львівській області. 01 червня 2016 року на підставі довіреності НАМ 354859 між ним та Управлінням поліції охорони в м.Львові було підписано додаток № 1 до договору про вартість охорони квартири з 01 червня 2016 року в сумі 187 гривень. 26 грудня 2019 року він ( ОСОБА_1 ) звернувся у відділення «ГІриватбанку» для зупинення регулярного платежу з його пенсійної картки за послуги з охорони квартири, де йому надали виписку по всіх регулярних платежах за 2019 рік. Ознайомившись із випискою, він з`ясував, що за послуги з охорони квартири з нього на рахунок УПО щомісячно списувалися суми у 300 грн та 350 грн.
       09 січня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано вимогу до відповідача щодо відновлення охорони або ж повернення трьох ключів та перерахування (повернення) зайво сплачених коштів в сумі 3216,3 гривень на його картковий рахунок, які залишилися без задоволення. Тому, вважає, що діями відповідача йому було завдано майнової шкоди на суму 7527,26 грн., з яких 3216,30 гри. списання коштів з його карткового рахунку за охорону квартири, 400 грн. - виготовлення ключів та 3910,96 грн. витрати на медикаменти. Крім того, після припинення відповідачем надання послуг з охорони, виходячи з квартири він постійно переживав чи не залізли у його помешкання крадії. Такі переживання призвели до розладу його здоров`я, у зв`язку із чим він був змушений звертатися за медичною допомогою. Відтак, оцінює моральну шкоду у розмірі 1100000 грн.
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає оскаржуване рішення упередженим, неправомірним та незаконним, таким, що ухвалене з грубим порушенням норм ЦПК України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, посилається на те, що всупереч вимогам ЦПК України, в ухвалі від 27 квітня 2020 року судом не зазначено місцезнаходження та місце проживання учасників справи, не зазначено строк надання пояснень третьою особою, ухвалюючи рішення суд не дослідив його пояснення та в судовому засіданні позбавив його можливості поставити питання представнику відповідача. Суд не звернув увагу на наявну у матеріалах справи копію угоди про заміну сторони договору № 01-1852 від 01.04.2008 року та розрахунок вартості охоронних послуг. Крім того, судом не враховано, що відповідач у відзиві на пред`явлений ним позов визнав, що стороною договору № 01-1852 є він, відтак вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що його права за зазначеним договором жодним чином не порушено, оскільки він не є стороною договірних відносин.
       У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
       Представник відповідача - Управління поліції охорони у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Судом встановлено, що 01.04.2008 року між ОСОБА_2 (матір`ю позивача) та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м.Львові було укладено договір № 01-1852 про централізовану охорону майна в житлових приміщеннях громадян підрозділом Державної служби охорони при МВС України за адресою: АДРЕСА_1 .
       27.06.2008 року між ОСОБА_2 та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м.Львові підписано Додаток №1 до Договору про вартість охорони квартири, що з 01.08.2008 року становить 99 грн. на місяць.
       01.05.2011 року між ОСОБА_2 та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м.Львові підписано Додаток №1 до Договору про вартість охорони квартири з 01.05.2011 року в розмірі 110 грн.
Згідно додатку № 1 до договору від 01.04.2008 року № ГАЛ -1852 «Розрахунок вартості охоронних послуг по договору» зі споживачем послуг за договором ОСОБА_2 погоджено вартість послуг з охорони квартири за адресою АДРЕСА_1 з 01 червня 2016 року в розмірі 187 гривень. 
       В подальшому, будь-яких змін до договору від 01.04.2008 року № ГАЛ -1852 щодо вартості послуг охорони сторонами договору не вносилося. 
       23.12.2019 року відповідач припинив надання послуг за договором у зв`язку з переходом УПО з телефонного зв`язку на радіозв`язок. Споживача послуг за договором від 01.04.2008 року № ГАЛ -1852 повідомлено про необхідність придбання для встановлення в квартирі нової системи сигналізації нового комунікатора вартістю 3200 грн та оплату робіт по її монтажу.
       26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у відділення «Приватбанку» для зупинення регулярного платежу за послуги з охорони квартири з його пенсійної картки, та йому було надано виписку за 2019 рік по всіх регулярних платежах, які проводилися з його картки.
       Відповідно до копій квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи на а.с.10-11, позивач ОСОБА_1 оплачував послуги з охорони квартири з січня 2018 року по березень 2019 року щомісячно в розмірі 300 грн, а з квітня 2019 року по грудень 2019 року - у розмірі 350 грн. 
       09 січня 2020 року ОСОБА_2 (третя особа у справі) та позивач ОСОБА_1 подали Начальнику УПО у Львівській області заяву про невідкладне відновлення охорони квартири АДРЕСА_2 . У випадку невідновлення охорони просили повернути три ключі (два від будинку та один від горища) та перерахувати в триденний строк на картковий рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Приватбанк» 3216,3 гривень зайво списаних коштів за надані послуги з охорони, починаючи з січня 2018 року.
       Листом Управління поліції охорони у Львівській області Центр технічної охорони від 03.02.2020 року № 178/43/33/02-2019 (у відповіль на звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 09 січня 2020 року) ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення про підключення охоронної сигналізації у квартирі АДРЕСА_2 до головного ПЦС ЦТО УПО Львівської області.
       Тобто, вимоги позивача в частині перерахування в триденний строк на його картковий рахунок ( ОСОБА_1 ) у ПАТ «Приватбанк» 3216,3 гривень зайво списаних коштів за надані послуги з охорони , починаючи з січня 2018 року, відповідачем не були виконані.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не є стороною Договору №01-1852 від 01.04.2018 року про централізовану охорону майна в житлових приміщеннях, такий договір укладено між ОСОБА_2 (його матір`ю) та Управлінням державної служби охорони при УМВС України у Львівській області в особі Галицького ВДСО в м.Львові. Сторона договору - ОСОБА_2 не зверталася до суду за захистом свої порушених чи оспорюваних прав, що свідчить про те, що вона не вважає, що відповідачем - Управлінням поліції охорони у Львівській області, при наданні послуг з охорони квартири АДРЕСА_2 , були порушені її права. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною договору, суд прийшов до висновку, що його права не є порушеними, а відтак, не підлягають захисту в судовому порядку.
       З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.
       Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не укладав з відповідачем будь-яких угод про надання послуг з охорони квартири АДРЕСА_2 , не підписував від свого імені як будь-яких доповнень чи змін до договору, як і угоду про заміну сторони в Договорі №01-1852 від 01.04.2018 року, за якою було замінено виконавця УДСО при ГУМВС України у Львівській області на Управління поліції охорони у Львівській області, на яку він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки у зазначеній угоді «замовником» зазначена ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 . 
       При наявності укладеного договору про надання послуг з охорони квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 , проплата ОСОБА_1 платежів за надані послуги не може бути підставою для визнання його споживачем за укладеним з ОСОБА_2 договором про надання послуг з охорони квартири в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів».
       Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують,підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

                       п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 26 червня 2020 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Приколота Т. І.