ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року	Львів	Справа № 438/1474/19 пров. № А/857/447/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,
з участю секретаря судового засідання –     Пильо І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 16 листопада 2020 року у справі № 438/1474/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області ДАБІ України Онищак Христини Романівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції – Слиш А. Т.,
час ухвалення рішення – 16.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Борислав,
дата складання повного тексту рішення – 23.11.2020 року,

                                                              в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області ДАБІ України Онищак Христини Романівни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №49/2/19-ф/пз від 05 червня 2019 року, винесену головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України Онищак Х. Р. про накладення на нього штрафу в розмірі 4352 грн за правопорушення у сфері містобудівної діяльності; справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення  його до адміністративної відповідальності за ч.1, 4 ст. 96 КУпАП за правопорушення у сфері містобудівної діяльності по АДРЕСА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково. Скасовано постанову №49/2/19-ф/пз, що винесена 05 червня 2019 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України Онищак Христиною Романівною про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.ч.1, 4 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 4352,00 гривень і закрито справу про адміністративне правопорушення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачем по справі всупереч вимогам ст.71 КАС України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про реконструкцію без затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації та без права на виконання будівельних робіт було проведено не ним і у період 2006-2007 років, коли власником була його мати. Зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного. Крім того вказує, що позивачу направлялись протоколи та припис згідно з супровідним листом, долученого до відзиву, що не враховано судом першої інстанції. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому процесі, однак колегія суддів таке відхиляє, оскільки явка в судове засідання учасників справи обов`язковою не визнавалась. Крім того, вказана причина не може бути визнана судом поважною. Згідно з ч.3  ст.268 КАС України  неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4  ст.229 КАС України  без фіксування судового засідання технічними засобами.
 Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до направлення на здійснення позапланової перевірки від 18 квітня 2019 року №262/19-пз головними інспекторами будівельного нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Блажківим О.Б. та Рудником І.С. у період з 19 квітня по 3 травня 2019 року було проведено позапланову перевірку на підставі звернення ОСОБА_2 щодо дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, на об`єкті: будівництво на АДРЕСА_1 .
За результатом перевірки складено акт №262/19-пз від 03 травня 2019 року, протокол про адміністративне правопорушення від 03 травня 2019 року №262/19/1 за ч.1 ст.96 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення від 03 травня 2019 року №262/19/2 за ч.4 ст.96 КУпАП та припис №262/19 від 03 травня 2019 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким позивача зобов`язано усунути виявлені недоліки в термін один місяць з дня отримання даного припису.
Згідно з протоколами №262/19/1  та №262/19/2 від 03 травня 2019 року:   ОСОБА_1  на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності  згідно з Державним актом  на право власності  на земельну ділянку серії  ЯД№467945 від 21 березня 2008 року (кадастровий №4610300000:03:021:0143, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд) в індивідуальному житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17122289 від 19 грудня 2007 року, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину реєстраційний №1838 від 12 грудня 2007 року) здійснює реконструкцію без затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації (будівельного паспорта забудови земельної ділянки), що є порушенням ч.1 ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудова територій»; та без права на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта), що є порушенням п.1, ч.1 ст. 34, ч.2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 р. №466, п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12.2018 р. «Планування та забудова територій». Гр. ОСОБА_1 було надано технічний паспорт, виданий Дрогобицьким МБТІ від 28 грудня 2003 року №б/н. Виявлено відхилення від поверхового плану технічного паспорта: по межі земельної ділянки здійснено прибудову до будинку цегляної стіни довжиною 2,40 м., товщиною 0,25 м з віконним отвором. На дану прибудовану стіну опирається навіс прямокутної форми розмірами 7,38 м *2,40 м. На момент перевірки будівельні роботи на вищевказаному об`єкті не проводяться.
05 червня 2019 року за наслідками розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зокрема, вказаних протоколів, відповідачем - головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівський області Державної архітектурно-будівельної інспекції України Онищак Х.Р. винесено постанову №49/2/19-ф/пз, якою встановлено порушення позивачем ч.1 ст. 27, п.1, ч.1 ст. 34, ч.2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 р. №466, п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудова територій», визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 4 352 грн.
Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся в суд з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у ході судового розгляду не було надано жодних доказів на підтвердження факту виконання будівельних робіт (реконструкції) саме позивачем, однак зафіксовано, що на час проведення позапланової перевірки у травні 2019 року будівельні роботи не проводились, а тому у зв`язку з недоведеністю вини позивача дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі. 
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Колегія суддів звертає увагу на те, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).
Крім того, відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне порушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ч.1 ст.251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення, а тому суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше.
Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності», Постановами КМУ №553 від 23 травня 2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», та №244 від 06 квітня 1995 року «Про затвердження порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».
Ч.1 ст.96 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд.
Крім того, ч.4 ст. 96 КУпАП встановлено відповідальність за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні.
Судом першої інстанції правильно звернуто увагу на той факт, що зі змісту вказаної статті вбачається, що склад вказаних правопорушень є триваючим. Правопорушення розпочинається з моменту початку виконання будівельних робіт, реконструкції та закінчується фактичним їх виконанням. Таким чином, у ході розгляду справи суду необхідно встановити коли саме було розпочато виконання будівельних робіт (реконструкції) і чи завершено їх виконання на час проведення перевірки, а не обмежуватись лише констатацією факту виконання таких робіт.
Вирішуючи питання щодо часу фактичного виконання позивачем будівельних робіт з реконструкції (за адресою: АДРЕСА_1 ) суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в ході позапланової перевірки суб`єктом владних повноважень виявлено факт реконструкції будівлі без затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації (будівельного паспорта забудови земельної ділянки) та без права на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта). Посилань на час фактичного виконання будівельних робіт ані протокол, ані постанова не містять. Натомість містять вказівку на те, що на час проведення перевірки жодних будівельних робіт не проводилося.
Також як вбачається з матеріалів справи, позивач став власником земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 - 12 грудня 2007 року. До того часу вказане нерухоме майно належало його матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач у своїх поясненнях покликається на те, що реконструкцію без затвердженої в установленому законодавством порядку проектної документації та без права на виконання будівельних робіт було проведено в період 2006-2007 років, коли власником будинку була його мати.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь- які докази на підтвердження чи спростування таких тверджень, це питання також не було досліджено в ході проведення позапланової перевірки, оскільки констатовано лише факт будівельних робіт, а також те, що на час проведення перевірки жодних будівельних робіт не проводилося.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, відповідачем у ході судового розгляду не було надано жодних доказів на підтвердження факту виконання будівельних робіт (реконструкції) саме позивачем, і про те, що такі здійснювалися на час проведення перевірки у травні 2019 року.
У зв`язку з наведеним вище, а також враховуючи правові норми, які діяли, як стверджує позивач на час виконання будівельних робіт (2006-2007 роки), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при винесенні оскаржуваної постанови достовірно не встановлено чи саме позивач винний у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1, ч.4 ст.96 КУпАП. 
Таким чином, вказані обставини у своїй сукупності дають підстави дійти висновку про передчасність винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки інспектором не було вчинено всіх необхідних заходів, дотримання яких гарантувало б правомірність останнього. Отже, вина позивача, на думку колегії суддів, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4 ст.96 КУпАП матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведена.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи наведене вище, а також те, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень у ході судового розгляду законності прийнятого ним рішення не доведено, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості постанови, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю відповідно до положень ч.3 ст.268 КАС України.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції взяв до уваги пояснення позивача про те, що позивач не здійснював будівельні роботи у 2006- 2007 роках, а такі були проведені ще його матір`ю, оскільки позивач на підтвердження не долучив жодних доказів, і зазначає про те, що, враховуючи положення ч.2 ст.77 КАС України, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту вжиття відповідачем всіх необхідних заходів, які б засвідчили правомірність його дій з притягнення позивача до адміністративної відповідальності за наведеної вище доказової бази.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2  ст.6 КАС України  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.229, 242,  243,  250, 268,  272,  286,  308,  310,  313,  315,  316,  321,  322,  325 КАС, суд, -

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Бориславського міського суду Львівської області від 16 листопада 2020 року у справі № 438/1474/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.