Ухвала    
    
01 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 199/3784/19
провадження № 61-458ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування                               Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі про визнання договору міни дійсним, визнання права власності, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року, з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська                від 09 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року залишено без руху - в тому числі для зазначення заявником у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2020 року касаційну скаргу повернуто заявнику.
11 січня 2021 року  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , повторно звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року у вказаній вище справі. Дана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Разом із касаційною скаргою заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовувала, тим що копію оскаржуваної постанови отримала 21 липня 2020 року, що підтверджується заявою про отримання копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року та направлено касаційну скаргу 16 серпня 2020 року в строк передбачений частиною другою статті 390 ЦПК України, що підтверджується накладною № 213990. Однак, ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу було повернуто.
04 грудня 2020 року було отримано копію ухвали, якою було повернуто касаційну скаргу, однак подати відразу касаційну скаргу не було змоги, оскільки представник          з 27 листопада 2020 року по 27 грудня 2020 року перебувала у відпустці.
Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки перебування представника у відпустці з 27 листопада 2020 року                               по 27 грудня 2020 року не свідчить про неспроможність ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , вчасно подати касаційну скаргу. Надання представнику відпустки не може вважатися поважною причиною пропуску ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 строку на касаційне оскарження судового рішення, ухваленого                     25 червня 2020 року.
Перебування представника позивача у відпустці не позбавляє позивача можливості подати касаційну скаргу особисто або укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом. Згідно з вимогами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення Європейського суду з прав людини від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази, у тому числі, про дату отримання оскаржуваного судового рішення.
Крім цього, касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження у зв`язку із наступним. 
В порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником сплачено судовий збір не в повному обсязі.
До касаційної скарги додано квитанцію № 0.0.1817900798.1 від 14 серпня 2020 року на суму 2 000 грн.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року                            № 2147-VIII.
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день пред`явлення позову - 2019 рік) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день пред`явлення позову - 2019 рік) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921 грн.
Враховуючи викладене, за подання касаційної скарги заявнику необхідно сплатити (100 000 грн * 1%) + 768,40 грн) * 200% = 3 536,80 грн.
Отже,враховуючи сплачену суму судового збору в розмірі 2 000 грн, заявнику необхідно доплатити 1 536,80 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до ГУК у м. Києві/Печерс.               р-н/22030102, код ЄДР: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055).
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня                   2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі про визнання договору міни дійсним, визнання права власності залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 03 березня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                       І. В. Литвиненко