Ухвала
Іменем України 
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 755/17475/17
провадження №  51-671 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, якою залишено без змін вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року щодо 
ОСОБА_5 .
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Снітинка Фастівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
засуджено за ч. 3 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_5 запобіжний захід 
у виді тримання під вартою змінено на запобіжний захід у виді домашнього арешту 
в нічний час доби, із забороною в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступної доби залишати місце проживання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 06 червня 2017 року в період часу з 10 до 12 години, перебував за адресою: м. Київ, 
вул. П. Запорожця, 10, де зустрів особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, і в цей час у нього виник умисел на придбання психотропної речовини, у зв`язку з чим передав особі, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження грошові кошти в сумі 1500 гривень за придбання в останнього психотропної речовини. Після чого, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, повідомила ОСОБА_5 де буде знаходитись психотропна речовина – амфетамін.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 06 червня 2017 року 
о 16 годині прибув за вказаною особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, адресою, де поруч з парканом, біля адміністративної будівлі, забрав один поліетиленовий пакет, всередині якого знаходились поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною, а також поліетиленовий пакет, всередині якого знаходилось 10 пігулок синього кольору. Забравши вищевказаний поліетиленовий пакет, ОСОБА_5   помістив його до своєї кишені, переніс 
до місця свого тимчасового проживання, а саме за адресою: 
АДРЕСА_2 , де став незаконно зберігати психотропні речовини для подальшого особистого вживання без мети збуту.
Під час проведення обшуку 09 червня 2017 року в період часу з 16 год. 40 хв. 
до 18 год. 40 хв. за вказаною вище адресою, серед іншого, було виявлено 
та в подальшому вилучено психотропну речовину – амфетамін, обіг якого обмежено, загальна маса якого складає відповідно 24,48 г та 0,34 г.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції,  не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України 
про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимог ст. 419 КПК не навів переконливих мотивів щодо безпідставності доводів апеляційної скарги прокурора та обґрунтованості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК та зробив помилковий висновок про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування реального покарання. Зазначає, що апеляційний 
суд не звернув увагу на те, що суд першої інстанції фактично не надав належної 
і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності 
за скоєння аналогічного злочину.
Також вказує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів прокурора про те, що після ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_5 в період іспитового строку, 02 та 04 жовтня 2019 року, вчинив нові кримінальні правопорушення, передбачені частинами 1 і 2 ст. 185 КК, за сукупністю яких, відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у справі № 755/17468/19 йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців.
Крім того, відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 78 КК, суд призначив ОСОБА_5 покарання за правилами, передбаченими ст. 71 цього Кодексу, тобто за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду   м. Києва від 07 серпня 2019 року, визначивши останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.
Вказане красномовно свідчить про небажання ОСОБА_5 виправлятися, 
а також про його наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя.  
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження             та обговоривши доводи касаційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла                    висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволенняскарги немає.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій засудженого та доведеність його вини, порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, 
в якій не наведено обґрунтування відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку суду першої інстанції в частині застосування 
ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.
Як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, такі твердження прокурора є необґрунтованими, оскільки в ході апеляційного перегляду кримінального провадження було перевірено доводи прокурора, на які надано вичерпну відповідь.
Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини   ОСОБА_5 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети  збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК, за обставин, викладених у вироку, 
є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які в силу вимог ч. 3  ст. 349 КПК, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
В ухвалі також зазначено, що при призначенні обвинуваченому 
ОСОБА_5  покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставин, 
що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Також суд урахував, що ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК не судимий, має місце реєстрації та постійне місце проживання, у лікаря нарколога та лікаря психіатра 
на обліку не перебуває, неодружений, не працює.
Згідно з ухвалою суду, перевіривши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла законних підстав 
для скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019  року щодо ОСОБА_5  та ухвалення нового вироку, з огляду на таке.
Як установив суд апеляційної інстанції, в апеляційній скарзі прокурора не наведено будь-якого обґрунтування на підтвердження того, що покарання, призначене ОСОБА_5  за ч. 3 ст. 309 КК у виді позбавлення волі стром на п`ять років, 
як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.
Що стосувалося доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування до обвинуваченого   ОСОБА_5   ст. 75 КК, то колегія суддів апеляційної інстанції також не визнала їх достатніми для скасування вироку суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як установлено в ухвалі апеляційного суду, під час апеляційного розгляду, після ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_5 в період іспитового строку, 
02 та 04 жовтня 2019 року, вчинив нові кримінальні правопорушення, передбачені частинами 1 і 2 ст. 185 КК, за сукупністю яких, відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у справі № 755/17468/19, йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.
Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ч. 3 ст. 78 КК, суд призначив ОСОБА_5 покарання за правилами, передбаченими ст. 71 цього Кодексу, тобто за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання призначеного за цим вироком та невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду   м. Києва від 07 серпня 2019 року, визначивши останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у справі 
№ 755/17468/19 набрав законної сили і засуджений ОСОБА_5 за цим вироком відбуває покарання в місцях позбавлення волі.
Таким чином, покарання у вигляді позбавлення волі, призначене за вироком  Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року, на цей час ОСОБА_5 відбуває реально.
Отже, як убачається з копії ухвали апеляційного суду, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги прокурора були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який не встановив будь-яких порушень при розгляді місцевим судом матеріалів кримінального провадження, визнавши доводи апеляційної скарги прокурора безпідставними та відмовив у задоволенні скарги.
Ухвала апеляційного суду, відповідно до вимог ст. 419 КПК, містить належну оцінку доводам апеляції прокурора, а також докладні мотиви їх відхилення. Підстав 
для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону у касаційній скарзі прокурором не наведено, 
і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2  
ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, якою залишено без змін вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                           ОСОБА_3