Ухвала
Іменем України
 
01 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 344/6541/15
провадження № 61-3058ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державних виконавців Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - Івано-Франківський МВ ДВС), в якій просив: визнати протиправними дії державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Левицького І. М. та старшого державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Матієшин Н. Д. в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від  10   серпня 2016 року; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2018 року, винесену державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Левицьким І. М; скасувати постанову про передачу виконавчого провадження від 13 січня 2020 року, винесену старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Матієшин Н. Д; скасувати постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Левицького І. М. від 07 серпня 2018 року про накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 17 лютого 2020 року, винесену старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Матієшин Н. Д.
 
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що виконавче провадження № 56936995 про стягнення з нього коштів було відкрите на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» від 30 липня 2018 року № 08/201839 про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого 12 січня 2017 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 10 серпня 2016 року. В постанові про відкриття виконавчого провадження його адресою зазначено: АДРЕСА_2 . Однак за вказаною адресою він ніколи не проживав, на час постановлення судового рішення та відкриття виконавчого провадження він проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином, у виконавчому листі неправильно зазначено адресу боржника. Крім того, у виконавчому листі відсутня дата його народження, що в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» мало бути підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. З огляду на протиправність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження також незаконними є постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження, про накладення арешту на квартиру та про арешт коштів боржника. Квартира АДРЕСА_1 , на яку накладено арешт, не є його власністю, а належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 16 липня 1996 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, в задоволенні скарги відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувані рішення та дії у виконавчому провадженні № 56936995 були прийняті та вчинені державними виконавцями в межах їх повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника чи наявність неправильно зазначеної адреси його проживання не є підставою для повернення виконавчого документа чи скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавець не позбавлений права отримати ідентифікуючі відомості про боржника самостійно. Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні на майно особи, відмінної від боржника, регламентований частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи наведене, права ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 56936995 не були порушені.
 
22 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що місцевий суд розглянув скаргу за його відсутності в судовому процесі, так як він хворів на COVID-19. В матеріалах виконавчого провадження відсутня будь-яка справедлива інформація про нього як боржника. Відповідно до закону виконавець має надсилати, а можливо й надсилав матеріали виконавчого провадження на адресу, зазначену у виконавчому листі, де фактично вказано недійсну адресу його проживання. При цьому державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а й установити факт її отримання. Суди також безпідставно проігнорували його клопотання про витребування ліцензії про фінансову діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яким замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» у виконавчому провадженні. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово викладала висновок, про те, що кредитором за кредитним договором може бути лише банк, або інша фінансова установа, яка має відповідну ліцензію. 
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Судами встановлено, що на виконанні Івано-Франківського МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 56936995 з виконання виконавчого листа, виданого 12 січня 2017 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 10 серпня 2016 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року № 2/08/16-05 в розмірі 700 178,19 грн.
 
07 серпня 2018 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Левицьким І. М. прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про накладення арешту на все майно боржника. 
 
13 січня 2020 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Матієшин Н. Д. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 56936995.
 
Постановою від 14 січня 2020 року виконавче провадження № 56936995 прийнято державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Мицаком М. З.
 
Постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС Матієшин Н. Д. від 17 лютого 2020 року накладено арешт на кошти боржника, що знаходилися на його рахунку, відкритому в Акціонерному товаристві «Кредобанк». 
 
25 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС Матієшин Н. Д. прийнято постанову, якою накладено арешт на кошти боржника, що знаходилися на рахунку, відкритому в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк».
 
Виданий 12 січня 2017 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області виконавчий лист місить зазначення прізвища, ім`я, по батькові боржника, адресу його проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податку, однак не містить дати народження боржника.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.
 
Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
 
Серед засад виконавчого провадження, визначених статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження», є обов`язковість виконання рішень.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Пунктом 3 частини третьої статті 18Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) викладено такий правовий висновок: «Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».
 
Подібні за змістом правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), а також у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14. Підстави для відступлення від наведених правових висновків відсутні.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року).
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
З огляду на викладене, відмовляючи в задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення виконавчого документа чи скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
 
При цьому суди дійшли правильного висновку про те, що відсутність у виконавчому документі будь-якої інформації про боржника, зокрема дати його народження, не позбавляє державного виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.
 
Те ж саме стосується неправильно зазначеної у виконавчому документі адреси проживання боржника. Посилання заявника виключно на недоліки виконавчого документа, без допущення державним виконавцем у зв`язку з такими недоліками порушень прав заявника як сторони виконавчого провадження, не може бути підставою для задоволення його скарги і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно проігнорували його клопотання про витребування ліцензії про фінансову діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яким замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» у виконавчому провадженні, також не заслуговують на увагу, оскільки питання правомірності заміни сторони виконавчого провадження не було предметом судового розгляду в межах поданої заявником скарги на рішення та дії державних виконавців.
 
Аргументи заявника про те, що місцевий суд розглянув скаргу за його відсутності в судовому процесі, так як він хворів на COVID-19, є неспроможними, так як він мав змогу повною мірою реалізувати свої процесуальні права під час апеляційного провадження. Зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_1 та його представник були присутніми в судовому засіданні апеляційного суду 21 грудня 2020 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк».
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко