КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУНС 761/2172/17                                                             Постанова винесена суддею Хардіною О.П.
Справа № 33/824/4558/2020                                                               
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
            20 листопада 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 ,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу 
            ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миргород Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року
 
                                                             в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 грн 00 коп.  
            
Як встановив суддя місцевого суду, 10 січня 2017 року, рухаючись в м. Києві, по                  просп. Перемоги, 9, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1  відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.  
На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що не вчинював зазначеного правопорушення, оскільки на виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року з 08 вересня 2015 року відбував покарання у виді позбавлення волі та 11 серпня 2020 року звільнився з Полтавської виправної колонії № 64, а своє посвідчення водія загубив ще у 2014 році.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений щодо нього  через неуважність працівників поліції, які належним чином не встановили особу водія, а суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не виконав низку вимог процесуального закону внаслідок чого безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що строк на апеляційне оскарження постанови від 24 березня 2017 року ним не пропущений з огляду на те, що з 08 вересня 2015 року по 11 серпня 2020 року він відбував покарання в місцях позбавлення волі, про існування справи про адміністративне правопорушення щодо нього та судового рішення про накладення адміністративного стягнення дізнався лише 15 жовтня 2020 року, але під час апеляційного розгляду заявив клопотання про поновлення цього строку, обґрунтувавши поважність його пропуску необізнаністю із складанням протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи в суді. 
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав клопотання про поновлення строку оскарження постанови і апеляційну скаргу та просив їх задовольнити, дослідивши докази в справі та перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу таких висновків.
 
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у передбачених законом випадках. 
Як убачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана ОСОБА_1 16 жовтня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Між тим, справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який про місце і час судового засідання сповіщений не був, що підтверджується конвертом, який разом із судовою повісткою повернувся до суду у зв`язку з неможливістю вручення за закінченням терміну зберігання (а.с.9). При цьому в справі відсутні відомості про отримання   ОСОБА_1 копії постанови, водночас із довідки про звільнення Полтавської виправної колонії (№64) Серія ПОЛ № 03270 від 11 серпня 2020 року слідує, що він відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком суду в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 08 вересня 2015 року по 11 серпня 2020 року. 
За таких обставин, враховуючи, що після ознайомлення зі змістом постанови апеляційна скарга була подана без невиправданої затримки, вважаю, що строк оскарження постанови пропущений ОСОБА_1 з поважних причин і підлягає поновленню.
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
За загальними положеннями КУпАП, підлягає відповідальності на підставі цього закону особа, яка вчинила адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на це посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. 
            У протоколі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 256 КУпАП, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. 
            Отже на первинному етапі адміністративного провадження уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення особа зобов`язана встановити особу правопорушника та інші обставини, необхідні для вирішення справи, оскільки за змістом ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушення інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.  
 
            Проте, вищевказані вимоги закону як особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і суддею місцевого суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримані не були. 
 
З матеріалів провадження вбачається, що 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, виходячи зі змісту протоколу, 10 січня 2017 року о 06 год, рухаючись в м. Києві, по просп. Перемоги, 9, керував транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
З цього ж протоколу слідує, що особу правопорушника було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 та за наданою ним інформацією щодо місця проживання.
 
Суддя місцевого суду, приймаючи рішення про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідив виключно матеріали справи, а це: протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського та розписка ОСОБА_3 щодо доставлення автомобіля власнику, та надав їм оцінку, врахувавши зафіксовані в них відомості. 
Справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_1 без дотримання вимог ч. 2                    ст. 268 КУпАП. 
 
З метою відновлення прав ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції були заслухані його пояснення та досліджені надані ним документи. 
 
Так, ОСОБА_4 пояснив, що відбував покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2014 року, яким був засуджений на 5 років позбавлення волі, в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 08 вересня 2015 року по 11 серпня 2020 року. На початку 2014 року тимчасово проживав у АДРЕСА_2 , але після затримання його особисті речі родичі перевезли у м. Миргород та посвідчення водія було втрачено. Станом на 10 січня 2017 року він перебував у Полтавській виправній колонії та керувати транспортним засобом у м. Києві не міг. Йому невідома така особа як ОСОБА_2 та він ніколи не керував автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 . Хто міг використати його посвідчення водія він також не знає. 
 
Пояснення ОСОБА_4 об`єктивно підтверджуються судовими рішеннями, які стосуються його засудження та порядку відбування покарання, а також даними згаданої раніше довідки про звільнення з Полтавської виправної колонії (№64), за змістом якої ОСОБА_4   відбував покарання у виді позбавлення волі в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 08 вересня 2015 року по 11 серпня 2020 року. 
 
Отже, оцінюючи дані в протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті інспектора поліції, слід зазначити, що особа правопорушника належним чином встановлена не була, а тому всі письмові докази у провадженні щодо ОСОБА_1 не можна визнати  належними та допустимими доказами його винуватості у вчиненні дій, передбачених ч. 1                              ст. 130 КУпАП, оскільки вони стосуються іншої особи. 
  
Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини за результатами оцінки наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів в їх сукупності, з огляду на положення ч. 2 ст. 255 КУпАП про те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, доходжу висновку, що докази, які б доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення в справі відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню та постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення,  передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя, 
 
п о с т а н о в и в:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.  
            Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                        О.П. Павленко