ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/215/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро  апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальності «ВАЙН-АРТ»     
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 31 липня 2020 року, (суддя суду першої інстанції Сіпака А.В.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/215/20  за позовом товариства з обмеженою відповідальності «ВАЙН-АРТ» до  Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, - 
в с т а н о в и в :
          10 січня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-АРТ» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: скасувати податкове повідомлення – рішення від 16.09.2019 року №0001561409, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.
          Адміністративний позов обґрунтовано тим, що TOB “ВАЙН-АРТ” не згодне зі штрафною санкцією, застосованою податковим повідомленням-рішенням від 16 вересня 2019 року № 0001561409, та вважає, що контролюючим органом необґрунтовано застосовано штрафну санкцію до TOB “ВАЙН-АРТ”, оскільки під час перевірки були відсутні уповноважені представники суб`єкта господарювання. В порушення статті 86 Податкового кодексу України акт перевірки не надавався посадовим особам TOB “ВАИН-АРТ” для ознайомлення та підписання, у зв`язку з чим, акт не містить підписів представників TOB “ВАЙН-АРТ”. Акт про відмову в отриманні та підписанні акту перевірки представниками платника податків не складався. В акті перевірки також відсутні відповідні записи. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення повинне було приймати ГУ ДПС у Запорізькій області, а не відповідач. Крім того, відсутні будь-які докази порушення ст. 11 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову – відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову. Також, заявник зазначає, що будь-які належні та допустимі докази порушення ТОВ «ВАЙН-АРТ» ст. 11 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме зберігання двох пляшок   вина без акцизних марок.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 січня 2019 року повноважними особами Головного управління ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЙН-АРТ”.
За наслідками проведеної фактичної перевірки податковим органом скалено акт (довідку) №1775/26/15/14/41235473 від 22 серпня 2019 року.
22 серпня 2019 року складено акт про відмову у підписанні акту фактичної перевірки. 
Під час проведення фактичної перевірки встановлено факт зберігання алкогольного напою без марки акцизного податку встановленого зразка (пляшка вина червоного сухого “Chianti DOGG” місткістю 1 л., міцністю 12,5%, дата розливу 2017 рік, виробник Італія, за ціною 219,95 грн.).
На підставі акту перевірки №1775/26/15/14/41235473 від 22 серпня 2019 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 16 вересня 2019 року № 0001561409, яким до позивача застосовано сума штрафу у розмірі 17000,00 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
          Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи податкове повідомлення – рішення від 14.02.2019 року №0001504003 відповідач діяв на підставі норм чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання його  протиправним та скасування – відсутні. 
          Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з пунктом  75.1  статті  75 ПК України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт  75.1.3  пункту  75.1  статті  75 ПК України).
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок встановлені  статтею 81 Податкового кодексу України.
За правилами пункту  81.1  статті  81 ПК України  посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Порядок проведення фактичної перевірки встановлений  статтею 80 ПК України.
Згідно з пунктом  80.1  статті  80 ПК України  фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
За правилами пункту 80.2 зазначеної вище статті фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, передбачених цим пунктом. Однією з таких підстав є наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт  80.2.2пункту  80.2  статті  80 ПК України).
Пунктом 81.3 вищезазначеної статті передбачено, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Таким чином, встановлене наведеними нормами  ПК України  правове регулювання визначає певні обов`язкові умови, за наявності яких перевірка вважається такою, що проведена належним чином.
Невиконання вимог наведених правових норм  ПК України  призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що накази та направлення на проведення перевірки вручено продавцю магазину, про що свідчать її підписи у відповідних графах направлень.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної фактичної перевірки складено акт, від підписання якого продавець магазину ОСОБА_1  відмовилася, про що складено Акт про відмову у підписанні акта перевірки.
Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку про те, що проведена фактична перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції є правомірною.
          Згідно з частиною четвертою    статті 11 Закону №481/95-ВР    алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.
Підпунктом    14.1.107    пункту    14.1    статті    14 Податкового кодексу України    визначено, що марка акцизного податку спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Відповідно до підпункту    14.1.109    пункту    14.1    статті    14 Податкового кодексу України, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Пунктом    226.1    статті    226 Податкового кодексу України    передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.
Згідно з пунктом    226.2    статті    226 Податкового кодексу України, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.
Відповідно до пункту    226.9    статті    226 Податкового кодексу України, вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.
Аналогічні норми містить пункт 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, відповідно до кого вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з порушенням вимог цього Положення, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.
Згідно з пунктом    226.11    статті    226 Податкового кодексу України, зберігання не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.
Таким чином, суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання алкогольних напоїв, повинні додержуватись вимог абзацу третього частини четвертої    статті 11 Закону №481/95-ВР,    статті 226 Податкового кодексу України    та пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, щодо належного маркування алкогольних напоїв.
          Частиною 2    статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”    передбачені фінансові санкції у вигляді штрафу, які застосовуються до суб`єктів господарювання за порушення норм цього    Закону.
Частиною 4    статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”    визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього    Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою    статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Згідно з абз. 16 частини 2    статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”    до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.
Встановлені обставини справи свідчать, що Товариством з обмеженою відповідальністю “ВАЙН-АРТ” здійснено зберігання, алкогольного напою (пляшка вина червоного сухого “Chianti DOGG” місткістю 1 л., міцністю 12,5%, дата розливу 2017 рік, виробник Італія, за ціною 219,95 грн.), без марки акцизного податку встановленого зразка. 
На підтвердження вищевказаної обставини до суду податковим органам надано фотокартки, які долучені до матеріалів справи, також зазначені порушення викладені в акті перевірки.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 1    ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   визначає обов`язок  кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не спростовано висновки відповідача про порушення позивачем вимог чинного законодавства, в свою чергу, з наявних в матеріалах справи  документів судом встановлено дотримання відповідачем процедури призначення та проведення перевірки, правомірність та обґрунтованість прийнятого у відношенні позивача податкового повідомлення – рішення, тому підстави для задоволення позовних вимог – відсутні.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування рішення суду – відсутні.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд,- 
п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-АРТ» - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року в адміністративній справі №280/215/20 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.
          Постанова в повному обсязі складена 13.01.2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай