Ухвала 
16 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 200/23111/15-ц
провадження № 61-701ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 
2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору виконаним, визнання договору іпотеки виконаним згідно з рішення Дніпропетровського районного суду   Дніпропетровської   області   від  15 червня 2011 року, визнання іпотеки такою, що припинила дію, визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя виконаним та таким, що припинив дію, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на  постанову  Дніпровського  апеляційного  суду  від  22  грудня  2020 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, зокрема запропоновано направити на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України із відповідним обґрунтуванням.
12 лютого 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, до яких заявником додано уточнену касаційну скаргу.
Однак, при перевірці уточненої редакції касаційної скарги було встановлено, що заявник у ній узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 
2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме для подання з урахуванням вимог, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали, уточненої реакції касаційної скарги із зазначенням конкретних  обов`язкових підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Керуючись статтями 127, 185, 392 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Продовжити акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» строк для усунення зазначених вище недоліків.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                              Є. В. Петров