ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2021 р.                                   Справа№ 17-14-01/1494(925/460/20)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Грека  Б.М.
суддів:            Отрюха Б.В. 
          Полякова Б.М. 

за участю	секретаря судового засідання Ковган О.І.	
за участю представників	відповідно до протоколу судового засідання від 16.02.2021	
розглянувши апеляційну скаргу	Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго»	
на рішення	Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020	
у справі	№17-14-01/1494(925/460/20)	
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго»	
про	стягнення 162   578, 78 грн.	

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020 позов задоволено повністю. Постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_1 162 578,78 грн., у тому числі суму не отриманих дивідендів 59 469,26 грн., суму 103 109,52 грн. нараховану у зв`язку з несвоєчасною сплатою дивідендів, у тому числі суму нараховану відповідно до індексу інфляції несвоєчасно виплачених дивідендів 92 106,52 грн. та 3% річних з суми несвоєчасно виплачених дивідендів 11 003,00 грн. та 2 438,70 грн. витрат зі сплати судового збору.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Отрюх Б.В., Поляков Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 відкрите апеляційне провадження у справі № 17-14-01/1494(925/460/20) за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020 у справі № 17-14-01/1494(925/460/20) у визначеному складі, призначено справу до розгляду на 16.02.2021.
Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, з огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є.
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до відповідача про стягнення 162   578,78 грн., з яких: сума не отриманих дивідендів 59   469,26 грн., сума нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою дивідендів 103   109,52 грн., сума нарахована відповідно до індексу інфляції несвоєчасно виплачених дивідендів 92   106,52 грн., 3% річних в сумі 11   003,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що якщо Держава як власник акцій отримує дивіденди у певний момент, то виходячи з принципу рівності всіх суб`єктів права власності перед законом і всі інші акціонери як власники акцій повинні отримати дивіденди у тому ж самому розмірі і у той самий момент.
На загальних зборах Відповідача 27.03.2009, 14.09.2010, 15.08.2011, 23.06.2012, 23.04.2013, 24.04.2014, 10-11.10.2016 були прийняті рішення про виплату акціонерам дивідендів. Акціонер Відповідача - Держава всі свої дивіденди вже отримав, проте позивач жодного разу дивідендів не отримав.
З матеріалів позову вбачається, що позивач є акціонером публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго». Отже, даний спір є корпоративним спором як такий, що відбувається між емітентом та його акціонером.
Разом з тим, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 (14-01/1494) про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго». Відповідно до пункту 1.1 Статуту публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» є новим найменуванням ВАТ «Черкасиобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства». На даний час та в період виникнення спірних правовідносин, справа про банкрутство відповідача знаходилася на стадії розпорядження майном.
Відповідач неодноразово звертався до арбітражного керуючого з проханням надати дозвіл на виплату дивідендів акціонерам, однак арбітражним керуючим не надавалась згода на виплату дивідендів, що підтверджується наступним.
Так, листом від 24.03.2008 №1905/02 арбітражний керуючий, розпорядник майна ВАТ «Черкасиобленерго» Бондаренко Е.М. повідомив Товариство, що виплата дивідендів суперечить процедурі банкрутства та додатково ускладнить фінансовий стан товариства. Питання виплати дивідендів може бути розглянуто лише після задоволення всіх вимог кредиторів.
Листом від 20.03.2009 №20/3-09 арбітражний керуючий, розпорядник майна ВАТ «Черкасиобленерго» Бондаренко Е.М. на лист Товариства від 19.03.2009 №1562/04-02 про надання погодження на використання ВАТ «Черкасиобленерго» прибутку за результатами роботи у 2008 році повідомив, що надати погодження немає можливості, та просив врахувати раніше надані зауваження розпорядника майна та рішення судів з приводу виплати дивідендів.
Листом від 30.10.2010 арбітражний керуючий - розпорядник майна ВАТ "Черкасиобленерго" Литвин В.В. повідомив голову правління ВАТ «Черкасиобленерго» про заборону ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.05.2009 у справі №14-01/1494 ВАТ "Черкасиобленерго" здійснювати виплату дивідендів своїм акціонерам, у зв`язку з чим він не має права надавати згоду на виплату дивідендів.
Листом від 01.08.2011 №1/08/2011 арбітражний керуючий - розпорядник майна Литвин В.В. посилаючись на заборону, застосовану ухвалою суду від 12.05.2009, не надав згоду на виплату дивідендів.
Листом від 05.07.2012 №1/7/12 арбітражний керуючий - розпорядник майна ПАТ "Черкасиобленерго" повідомив голову правління Відповідача про те, що він не надавав згоду на виплату дивідендів за результатами роботи підприємства у 2009-2011 p.p.
Листом від 29.03.2013 №3-29/03/13 арбітражний керуючий, розпорядник майна ВАТ «Черкасиобленерго» Литвин В.В. повідомив Відповідача, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 07.02.2013 оку вже затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 151 678 385,05 грн., які слід погасити, а тому виплата дивідендів за результатами роботи товариства у 2012 року суперечить процедурі банкрутства та є недоцільною.
Листом від 01.04.2016 №94/04-16 13 арбітражний керуючий, розпорядник майна ПАТ «Черкасиобленерго» Литвин В.В. повідомив Товариство, що ним не надавалась згода на виплату дивідендів акціонерам за результатами роботи у 2009-2014 роках та зазначив, що у зв`язку з складним фінансовим становищем та необхідністю відновлення платоспроможності ПАТ «Черкасиобленерго» не може надати згоду на використання чистого прибутку за результатами роботи Товариства у 2014-2015 роках, в частині прийняття рішення щодо виплати дивідендів акціонерам.
Місцевий господарський суд задовольняючи позов виходив з того, що відповідно до відкритої інформації щодо відповідача, мажоритарним акціонером відповідача є Держава. Відповідно до абзацу 5 частини 5   статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій) у їх статутних капіталах.
Оскільки відповідач відноситься до Товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права Держави, таке товариство було зобов`язане виплатити дивіденди на користь Держави. Однак це означає, що одночасно повинні були сплачуватися і дивіденди міноритарним акціонерам.
При дії заборони на виплату боржнику дивідендів (ухвала суду від 13.05.2008 та від 12.05.2009), ПАТ «Черкасиобленерго» продовжувало виплачувати Державі дивіденди з 2010 по 2019 рік, що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи (том 1 а.с.59-81).
Позивач є акціонером Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» та мав з 2008, 2009 роки - 78   893 акції, 2010 по 2012   80   000 акцій, 2013 рік - 246   147 акцій, з 2014 по 2015 роки -246   147 акцій.
За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновків, що позов про стягнення дивідендів підлягає задоволенню, так само як і вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 92   106,52 грн. та 3% річних в сумі 11   003 грн., з огляду на правильність їх нарахування.
В своїй апеляційній скарзі відповідач послався на ухвали Господарського суду Черкаської області від 13.05.2008 та 12.05.2009, якими було заборонено боржнику здійснювати виплату дивідендів акціонерам відповідно до рішень органів управління, зокрема - загальних зборів акціонерів, при цьому забезпечення вимог кредиторів, зокрема у вигляді заборони виплачувати дивіденди акціонерам, мають діяти протягом процедури розпорядження майном, а заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації  і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі.
На даний час та в період виникнення спірних правовідносин, справа про банкрутство відповідача знаходилася на стадії розпорядження майном, а оскільки арбітражним керуючим не надавалась згода на виплату дивідендів - жодних законних підстав для виплати дивідендів позивачеві не існує.
У листі від 01.04.2016 №94/04-16 13 арбітражний керуючий звернув увагу на необхідність виконання встановлених законодавством вимог щодо встановлення частки прибутку пропорційно розміру державної частки у статутному капіталі відповідача.
Господарський суд Черкаської області в ухвалі від 12.05.2009 оцінив дії загальних зборів ВАТ «Черкасиобленерго» по спрямуванню частини прибутку товариства на виплату дивідендів як грубе порушення частини 11 статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ознаку систематичного ігнорування вимог закону органами управління боржника у особі загальних зборів акціонерів. При цьому, рішення загальних зборів, зокрема, від 27.03.2009, 14.09.2010, 15.08.2011, 23.06.2012, 23.04.2013 з питань порядку денного, що стосувались розподілу прибутку та виплати дивідендів, визнані в судовому порядку недійсними.
На загальних зборах акціонерів 24.04.2014 було прийнято рішення лише про спрямування отриманого за підсумками роботи у 2013 чистого прибутку до певних фондів та виплату дивідендів на державну частку.
Правовідносини зі сплати частини чистого прибутку відповідача до державного бюджету України закінчились в момент здійснення оплати, не є триваючими та виникли до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 22.07.2020, і вказане рішення взагалі не може застосовуватись до предмету спору у даній справі.
Стосовно пропуску позивачем строку позовної давності, відповідачем подавалась до суду першої інстанції відповідна заява про застосування цього строку, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення дивідендів за результатами прийнятих рішень загальними зборами які відбулись поза межами трирічного строку позовної давності, натомість зазначена заява була залишена судом поза увагою. Позивач, як акціонер, міг довідатись про прийняті на загальних зборах рішеннях, реалізуючи свої права як акціонера, якими  він наділений чинним законодавством та Статутом. Разом з тим, виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів відповідача, та зазначив, що якщо держава, як власник акцій, отримує дивіденди у певний момент, то виходячи з принципу рівності всіх суб`єктів права власності перед законом і всі інші акціонери як власники акцій повинні отримати свої дивіденди. Обов`язок товариства сплатити на користь власника простих акцій дивіденди пов`язується лише з фактом прийняття загальними зборами рішення про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів. Правовідносини, в яких товариство в разі прийняття рішення загальними зборами про виплату акціонеру дивідендів, зобов`язане здійснити таку виплату, є грошовим зобов`язанням, тому до цих правовідносин застосовується положення статті 625 Цивільного кодексу України. Усі посилання, які містяться в апеляційній скарзі, на усі норми права не потребують аналізу та окремого спростування, оскільки вони не можуть застосовуватися всупереч ч. 4 ст. 13 Конституції України у системному зв`язку із ст.ст. 25, 30 Закону України «Про акціонерні товариства», що підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 22.07.2020 по справі №3-313/2019 (7438/19).
При розгляді цієї справи важливим є лише факт повного отримання акціонером Державою Україна своїх дивідендів за 2008-2019 роки, при цьому тягар доказування належного ознайомлення акціонера з документами покладається на відповідача.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі. Щодо боржника норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні у порівнянні з іншими нормами чинного законодавства.
Відповідно до частини 5 статті 44 цього Кодексу, протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про, зокрема, виплату дивідендів. Вказана норма є імперативною та спрямована на першочергове погашення заборгованості саме кредиторам боржника.
Згідно пункту 11   статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»   (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин і після призначення розпорядника майна і до припинення процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права без згоди розпорядника майна приймати рішення про: реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) і ліквідацію боржника; створення юридичних осіб або про участь в інших юридичних особах; створення філій та представництв; виплату дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід зі складу учасників боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій боржника.
Права та обов`язки органів управління господарського товариства, яке перебуває в процедурі банкрутства, суттєво обмежені чинним законодавством з метою вжиття всіх заходів щодо відновлення платоспроможності Товариства.
Обов`язок товариства сплатити на користь власника простих акцій дивіденди, пов`язується з фактом прийняття загальними зборами рішення про визначення розміру, порядку та строків виплати дивідендів господарськими організаціями. Без прийняття такого рішення, що є виключною компетенцією загальних зборів акціонерного товариства, чи в разі визнання нечинним такого рішення виплата дивідендів не здійснюється.
Отже, виплата дивідендів акціонерам господарського товариства можлива лише в разі існування прийнятого в установленому законом порядку рішення, яке не суперечить вимогам чинного законодавства та не скасованого в судовому порядку.
Разом з тим, як вбачається з встановлених обставин справи, рішення загальних зборів відповідача, з питань порядку денного, що стосувались розподілу прибутку та виплати дивідендів, визнавались недійсними в судовому порядку.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що у справі про банкрутство вирішується завдання справедливого і пропорційного розподілу серед кредиторів майнової (конкурсної) маси боржника та її забезпечення майном боржника за рахунок якого кредитори повинні отримати задоволення своїх вимог. Встановлення в Законі особливого порядку задоволення майнових вимог кредиторів не припускає задоволення вимог в індивідуальному порядку, а спрямоване на забезпечення визначеності об`єму його майна протягом усієї процедури банкрутства, створення необхідних умов для подолання неплатоспроможності боржника, так і для більш повного задоволення вимог кредиторів, що проявляється у забезпеченні усіх кредиторів рівними правовими можливостями при задоволенні їх вимог, реалізації їх прав і законних інтересів, забезпеченні конституційного принципу рівності усіх перед законом, зокрема й в умовах, коли майна боржника недостатньо для повного задоволення усіх вимог кредиторів.
Колегія суддів приходить до висновку, що виплата дивідендів позивачеві як акціонеру відповідача, є фактично розподілом чистого прибутку, що в даному випадку, суперечить цілям процедури банкрутства. 
Заборона на виплату дивідендів у випадках встановлених законом передбачена і приписами статті 158 Цивільного кодексу України.
У відповідності до частини 12 статті 111 Цивільного кодексу України, лише після задоволення вимог кредиторів, майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (до якого відносяться і грошові кошти), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.
Стосовно посилань на виплату дивідендів Державі колегія суддів зазначає, що за даних обставин місцевий господарський суд фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки ця обставина не стосується предмету спору, а Держава не є стороною спірних правовідносин.
Стосовно позовної давності колегія суддів зазначає, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на судовий захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні, прийнятому у справі «Проніна проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції приймає нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» задовольнити.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.12.2020 по справі №17-14-01/1494(925/460/20) скасувати. 
В задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення 162 578,78 грн., у тому числі суму не отриманих дивідендів 59 469,26 грн., суму 103 109,52 грн. нараховану у зв`язку з несвоєчасною сплатою дивідендів, у тому числі суму нараховану відповідно до індексу інфляції несвоєчасно виплачених дивідендів 92 106,52 грн. та 3% річних з суми несвоєчасно виплачених дивідендів 11 003,00 грн. та 2 438,70 грн. витрат зі сплати судового збору - відмовити.
Матеріали справи №17-14-01/1494(925/460/20) повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.М. Грек 

Судді                                                                                Б.В. Отрюх

                                                                                Б.М. Поляков

Повний текст складено 18.02.2021