Ухвала                                                                                           Іменем України
24 лютого 2021 року                                                                                                              м. Київ
справа № 490/10030/18
провадження № 51-3206ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив: 
За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 
2020 року
 
ОСОБА_5 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уроженця та жителя     АДРЕСА_1 ,
 
засуджено за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року вирок  щодо ОСОБА_5 скасовано в частині вирішення цивільного позову і направлено в цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції. У решті вирок суду залишено без зміни. 
За вироком суду ОСОБА_5 27 жовтня 2018 року приблизно о 00:30, побачивши, що працівник поліції ОСОБА_4 затримує ОСОБА_6 за вчинення адміністративного правопорушення, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, а саме завдав ОСОБА_4 одного удару ногою в ділянку щелепи. Внаслідок цього відповідно до висновку судово-медичного експерта потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому виличної кістки зі зміщенням уламків праворуч, що відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, струсу головного мозку та садна обличчя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
 
У касаційній скарзі потерпілий ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень стосовно ОСОБА_5 . Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК України, і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Крім того, зазначає, що на технічному носії, який йому було надано для ознайомлення, міститься неякісний аудіозапис судового засідання, що унеможливлює з`ясування та перевірку дотримання судом першої інстанції вимог 
ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі – КПКУкраїни).
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи потерпілого в касаційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК України, аналогічні доводам, наведеним у його апеляційній скарзі. Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням в ухвалі належних мотивів на їх спростування. 
Визнаючи необґрунтованими доводи потерпілого, апеляційний суд взяв до уваги, що суд першої інстанції, звільняючи  ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу, а саме те, що він не судимий, має постійне місце проживання, навчається, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем навчання – позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також врахував висновок органу пробації про те, що  ОСОБА_5 не становить високої суспільної небезпеки. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Урахувавши зазначене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, при цьому належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. 
Касаційна скарга потерпілого не містить переконливих доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного  ОСОБА_5 покарання через м`якість.
Доводи в касаційній скарзі потерпілого про те, що на технічному носії, який йому було надано для ознайомлення, міститься неякісний аудіозапис судового засідання, перевірялись судом апеляційної інстанції, та на них надано відповідь. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що вказані доводи не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи.
Крім того, у касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 не зазначив, яким чином неякісний, на його думку, технічний запис вплинув на захист ним своїх процесуальних прав, натомість відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України істотним порушенням КПК, яке тягне безумовне скасування судового рішення, є тільки відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних вироку та ухвали на підставах, зазначених у касаційній скарзі, потерпілий не навів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду 
м. Миколаєва від 25 травня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                          ОСОБА_3