Номер провадження: 22-ц/813/4402/21 
Номер справи місцевого суду: 520/17348/19
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2021 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М., суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у якості начальника відділення № 15-51 ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_3 у якості економіста 2-ї категорії ПАТ АБ «Південний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» про відшкодування моральної шкоди,
                                        ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якості начальника відділення № 15-51 ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_3 у якості економіста 2-ї категорії ПАТ АБ «Південний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 731 109 600 гривень. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він є людиною з інвалідністю 2 групи по зору безстроково та отримує від Держави мінімальну пенсію та соціальну допомогу за доглядом за батьком - інвалідом 1 групи (онкологія). 17 червня 2019 року на його електронну пошту надійшов лист від АТ КБ «ПриватБанк», що його банківський рахунок, на який він отримує пенсію та соціальні виплати від Держави заарештовані і всі операції по ньому припинені. На думку позивача, при відкритті позивачем рахунку у ПАТ АБ «Південний», співробітники банку, повинні були проінформувати позивача про ризики блокування рахунку.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Судове засідання призначено на 09.02.2021 року на 14 годину 30 хвилин.
Відповідно зворотних повідомлень, всі учасники справи сповіщені про розгляд справи на 09.02.2021 року на 14 год. 30 хв.
08 лютого 2021 року представник відповідачів та третьої особи адвокат Возікова Н.В. звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, посилаючись на карантинні обмеження в апеляційному суді, через «СОVID-19».
Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року тимчасово, на час установлення на території м.Одеси рівня епідемічної небезпеки: “помаранчевий” або “червоний”, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Зазначені обмеження не стосуються розгляду: а)  матеріалів по негласним слідчим (розшуковим) діям та оперативно-розшуковим заходам; б) апеляційних скарг у кримінальних провадженнях на судові рішення (в тому числі слідчих суддів): в яких обрано або продовжено строк тримання під вартою; в яких спливають строки тримання осіб під вартою або строки призначеного обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі; подання та клопотання про направлення до іншого суду кримінальних проваджень, в яких до підозрюваних/обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; в) апеляційних скарг у справах про адміністративні правопорушення, якщо у разі відкладення розгляду справи закінчаться строки, передбачені ст.38 КУпАП. При цьому, апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст.369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Разом з тим, учасникам судових процесів рекомендовано: подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (втрата нюху та смаку, слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, підвищення температури тіла тощо); знайомитися з матеріалами справ після завершення карантину;  брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у порядку, передбаченому ч.4 ст.212 ЦПК України, на підставі відповідної заяви. Дана рекомендація особливо стосується випадків, коли інтереси учасників справи представляють адвокати, які мають технічну можливість підключення до системи відеоконференцзв`язку EasyCon. Не подання такої заяви адвокатом, в залежності від обставин справи, може бути розцінене судом як зловживання процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи у розумні строки, та дає право суду застосовувати способи реагування до органів адвокатського самоврядування; всі документи (заяви, скарги, відзиви, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу апеляційного суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд» або поштою.
Таким чином, дане розпорядження не унеможливлює розгляд справи за участі сторін, а навпаки на період обмеженого доступу до суду через Ковід-19 сприяє розгляду справи з її учасниками через систему відеоконференцзв`язку EasyCon, за заявою учасників процесу.
Проте, з такою заявою ні представник відповідачів та третьої особи - адвокат Возікова Н.В. ні позивач ОСОБА_1 не зверталися.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про розгляд справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при виконанні постанови виконавця та накладення арешту на поточні рахунки позивача та блокування за ними операцій, відповідачі, які діють від імені Банку, діяли відповідно до приписів чинного законодавства. Здійснення посадовими особами Банку перевірки законності й обґрунтованості арешту та блокування рахунків згідно з постановою державного виконавця, винесеною в межах примусового виконання судового рішення, не передбачено законодавством та не входить до функціональних обов`язків працівників АБ «Південний». Як умовами Публічного договору так і приписами чинного законодавства передбачено обов`язок Банку при надходженні постанови виконавця накласти арешт на відповідні рахунки та здійснити блокування будь-яких операцій за ним. За невиконання рішень судів чинним законодавством передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність за невиконання вимог державного/приватного виконавця та порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, засновані на законодавстві та є вірними.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:
-04.03.2019 року між Акціонерним банком «Південний» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір банківського рахунку з використанням електронного платіжного засобу (ПК), відповідно до умов якого банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1 у гривні;
-згідно з умовами зазначеної заяви-договору, підписанням цієї заяви-договору клієнт повністю та безумовно в цілому підтверджує факт прийняття (акцепту) пропозиції Банку укласти договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» (далі - ДКБОФО або Публічний договір) розміщеного на офіційному сайті Банку: http://bank.com.ua. Підтверджує, що перед підписанням цієї заяви-договору він ознайомився з тарифами Банку та всіма умовами ДКБОФО повністю з ними погоджується і зобов`язується їх виконувати;
-на дату відкриття позивачем рахунку - 04.03.2019 року в Акціонерному банку «Південний» діяв Публічний договір в редакції від 25.10.2018 року, а на момент відкриття позивачем рахунку - 18.06.2019 року в Акціонерному банку «Південний» діяв Публічний договір в редакції від 26.04.2019 року, якими було визначено загальні положення стосовно надання Банком послуг, а також встановлені права та обов`язки сторін;
-07.06.2019 року Акціонерним банком «Південний» було отримано Постанову про арешт коштів боржника, головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни від 30.05.2019 року ВП№48185088, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, зокрема в Акціонерному банку «Південний» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику ОСОБА_1 РНОКПП : НОМЕР_2 ;
- зазначена постанова була отримана Банком 07.06.2019 року після завершення операційного дня та, відповідно виконана на наступний робочий день - 10.06.2019 року;
- 18.06.2019 року Банк відкрив інший рахунок позивачу, оскільки Акціонерний банк «Південний» здійснює комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на підставі Публічного договору і цим публічно пропонує необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання від банку послуг, для чого Банком було опубліковано Публічну пропозицію (оферту), що набрала чинності з 01.04.2016 року та діє безстроково, а позивач прийняв дану публічну пропозицію банку (оферту).
Встановивши відповідність законодавству дій працівників Банку при виконанні постанови державного виконавця про накладення арешту на поточні рахунки позивача, до яких ОСОБА_1 у зв`язку з цим та у зв`язку з не здійсненням працівниками Банку перевірки законності постанови державного виконавця та неповідомлення про це позивача, пред`явлено вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до правильного і обґрунтованого висновку про відмову у стягненні моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 3 03-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17.02.2021 року.

Головуючий                         О.М. Таварткіладзе

Судді:                         А.П. Заїкін

                        О.В. Князюк