Ухвала
Іменем України
 
28 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 755/14666/16-к
Провадження № 51-4077 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року                    ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн., за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю. 
Відповідно до ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_4 , ураховуючи її засудження за цим вироком до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання у порядку ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу у сумі 850 гривень, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку, і остаточно - за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі на строк 7 років й 1 місяць з конфіскацією майна та штрафом на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який вирішено виконувати самостійно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 липня 2017 року по 24 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.   
На вказану ухвалу апеляційного суду ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, за результатом розгляду якої Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду постановою  від 18 листопада 2020 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 повторно ставить питання про скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвали Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з порушенням кримінального процесуального закону, що призвели до безпідставного засудження її за злочин, який вона не скоювала. 
Вважає можливим, оскільки зазначенні вище судові рішення нею раніше оскаржувались в касаційному порядку з інших підстав, звернутись з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції вдруге. Також просить суд касаційної інстанції поновити строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити, виходячи з наступного.
Перегляд та подальша зміна судових рішень може здійснюватися лише за встановленою кримінальним процесуальним законом процедурою, що випливає зі змісту засад обов`язковості судових рішень (ч. 2 ст. 21 КПК) та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК).
Статтею 424 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Положення цієї статті не передбачають можливості повторного оскарження рішень судів першої та/чи апеляційної інстанції після їх перегляду в касаційному порядку за касаційною скаргою тієї ж особи.
Засуджена звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за її касаційною скаргою, а тому підстав для повторного відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої немає.
З урахуванням викладеного, в аспекті положень ст. 424 КПК України оскаржувані судові рішення не підлягають повторному перегляду в касаційному порядку.
З огляду на це питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень, які вже були предметом розгляду в касаційному порядку за касаційною скаргою цієї ж особи, не може вирішуватись.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                    ОСОБА_3