УХВАЛА

08 лютого 2021 року 
м. Київ
Справа №  905/1923/15 

Верховний Суд у складі суддів  Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,  Банаська О.О., Ткаченко Н.Г.,

перевірив матеріали касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 

на постанову  Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 

у справі № 905/1923/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий Урожай",
про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06.03.2012 в рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.12.2019 відкрито провадження у справі № 905/2382/18 про банкрутство ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" строком на 170 календарних днів до 20.05.2020; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Чупруна Є.В.
03.12.2019 на офіційному веб-сайті Вищого Господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) №64290 про відкриття провадження у справі №905/2382/18 про банкрутство ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат".
Постановою головного державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції Медведева О.В. від 16.07.2020 на підставі пункту 4 частини першої статті 34 та статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 у справі № 905/1923/15 до закінчення строку дії зазначених обставин.
АТ "Сбербанк" з діями головного державного ВПВР ДДВС Міністерства юстиції Медведева О.В. не погодився, оскільки вважає, що на вимоги стягувача за наказом Господарського суду Донецької області від 21.08.2016 у справі №905/1923/15 не поширюється дія мораторію, а саме:
- по-перше, в силу приписів статті 41 КУзПБ не встановлена заборона виконання рішень у немайнових спорах протягом дії мораторію, дія мораторію не поширюється на вимоги за виконавчим документом немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення; наказ Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 №905/1923/15 суду містить вимоги, як майнового так і немайнового характеру;
- по-друге, дія мораторію на задоволення вимог АТ "Сбербанк" на рахунок нерухомого майна, яке є предметом забезпечення, є автоматично припиненою після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, так як протягом такого строку господарським судом не було винесено постанову про визнання боржникам банкрутом або ухвалу про введення процедури санації. На час винесення державним виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій минуло 227 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном і відповідно дія мораторію по відношенню до вчинення майнових дій є припиненою.
Ухвалою           Господарського           суду           Донецької           області від 17.08.2020  у   справі  № 905/1923/15 у задоволенні скарги АТ "Сбербанк" на дії державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України Медведєва О.В., про: визнання дій головного державного виконавця Медведєва О.В. ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 № 905/1923/15 у виконавчому провадженні № 54778047 неправомірними; скасування постанови від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 № 905/1923/15 у виконавчому провадженні № 54778047 та зобов`язання головного державного виконавця Медведєва О.В. ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України поновити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54778047 та виконати вимоги наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 № 905/1923/15 відмовлено.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наказом Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 у справі № 905/1923/15 визначено виконання ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" своїх грошових зобов`язань, які виникли з договору про відкриття кредитної лінії № 26-Н/12/24/ЮО/КL від 06.03.2012, у спосіб звернення стягнення на майно шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ "Сбербанк" від свого імені будь-якій третій особі на підставі договору купівлі-продажу. Інші вимоги визначені в наказі є заходами, спрямованими на забезпечення виконання означеного зобов`язання, які застосовано до дня введення Господарським судом Донецької області мораторію. 
Отже, за висновком суду першої інстанції, слідує зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цього зобов`язання, тобто дія мораторію, запровадженого Господарським судом Донецької області, поширюється на вимоги стягувача за наказом Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 у справі №905/1923/15. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що з урахуванням специфіки обраного способу виконання боржником грошових зобов`язань, супутні із ними вимоги не можна поділяти на майнові та немайнові при вирішенні питання поширення дії мораторію на них, адже, у цьому випадку вони виступають у якості заходів, спрямованих на забезпечення виконання означеного грошового зобов`язання.
Також, суд першої інстанції вважав, що положення статті 41 КУзПБ щодо автоматичного припинення дії мораторію в частині задоволення забезпечених вимог кредитора за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном не може виступати безспірною, самостійною підставою, за якою дії виконавця з зупинення вчинення виконавчих дій згідно пункту 4 частини першої статті  34 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізуються, оскільки: за приписом частини 14 статті 39 КУзПБ встановлено, зокрема, що з моменту відкриття провадження у справі пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство. А враховуючи частину шосту статті 41 КУзПБ задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство. Тобто, реалізація майнових активів боржника, які є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкротство в порядку передбаченому КУзПБ та виключає можливість реалізації поза цим провадженням, як і виконання (погашення) забезпечених вимог.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення державним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження" в частині зупинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 у справі №905/1923/15, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні скарги.
Постановою   Східного   апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі № 905/1923/15 апеляційну скаргу АТ "Сбербанк" задоволено. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.08.2020 у справі № 905/1923/15 скасовано. Скаргу АТ "Сбербанк" на дії державного виконавця ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України задоволено. Визнано дії головного державного виконавця Медведєва О.В. ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 № 905/1923/15 у виконавчому провадженні  № 54778047 неправомірними. Скасовано постанову від 16.07.2020 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 № 905/1923/15 у виконавчому провадженні № 54778047. Зобов`язано головного державного виконавця Медведєва О.В. ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України поновити проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54778047 та виконати вимоги наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016 № 905/1923/15.
Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції зазначив наступне.
Як слідує з судових рішень у справі №905/1923/15 та наказу Господарського суду Донецької області від 21.09.2016, грошові зобов`язання ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат", які виникли з договору про відкриття кредитної лінії №26-Н/12/24/ЮО/КL від 06.03.2012, підлягають виконанню у спосіб звернення стягнення на майно, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки АТ "Сбербанк" від свого імені будь-якій третій особі на підставі договору купівлі-продажу. 
З урахуванням цього банку надано повноваження, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки, зокрема, право отримання документів, вільний доступ до предмета іпотеки; передано предмет іпотеки в управління з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку майна згідно з його цільовим призначенням до моменту його продажу в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку", для чого вилучено у ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" та передано АТ "Сбербанк" предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 06.03.2012; зобов`язано ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" звільнити предмет іпотеки, передати АТ "Сбербанк" ключі, пульти, коди доступу та інше, а також документацію щодо предмета іпотеки; надано право на отримання будь-яких документів необхідних для управління майном, укладання будь-яких договорів, та утримання в належному стані предмета іпотеки; передано право на укладання договорів; надано права на отримання доходів від управління предметом іпотеки; надано право на спрямування отриманих доходів, за вирахуванням понесених витрат у зв`язку з управлінням майном, яке є предметом іпотеки, на погашення заборгованості ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" перед АТ "Сбербанк" за договором про відкриття кредитної лінії №26-H/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012.
Вказані заходи спрямовані на забезпечення виконання грошових зобов`язань, і тому на них також розповсюджується дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. Враховуючи зазначене, з посиланням на частини першу, другу, третю, п`яту статті 41 КУзПБ в цій частині суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів заявника.
Проте, апеляційним господарським судом звернуто увагу, що з моменту відкриття справи про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс його юридичних правовідносин з іншими учасниками.
Так, КУзПБ виділяє окрему категорію учасників провадження у справі про банкрутство, а саме забезпечених кредиторів, які мають особливий процесуальний статус та наділені відмінними від інших кредиторів правами.
Зокрема, згідно абзаці 2 частини восьмої статті 41 КУзПБ щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, передбачено, що дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.
Апеляційний господарський суд не погодився з висновками суду першої інстанції, який фактично помилково ототожнив передбачений частиною другою статті 44 КУзПБ строк процедури розпорядження майном (170 календарних днів) зі строком дії мораторію щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення (абзац 2 частини восьмої статті 41 Кодексу). Хоча вказані строки і збігаються за моментом їх початку та тривалістю, проте, як вбачається з вказаної норми, їх сплив має різні процесуальні наслідки, які зокрема, не настають для інших вимог конкурсних кредиторів .
Вказані норми КУзПБ фактично є "запобіжниками" щодо зволікань під час провадження у справі про банкрутство та переслідують мету стимулювання всіх учасників судового процесу до неухильного та своєчасного виконання покладених на них законом обов`язків.
Як свідчать обставини даної справи, станом на час винесення державним виконавцем постанови про зупинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу господарського суду Донецької області від 21.09.2016 №905/1923/15 пройшло більше ніж 170 календарних днів з моменту введення процедури розпорядження майном. При цьому, господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації у справі № 905/2382/18 про банкрутство ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат".
Не погоджуючись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі № 905/1923/15; ухвалити нове рішення, яким в задоволені апеляційної скарги АТ "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.08.2020 у справі № 905/1923/15 відмовити повністю, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.08.2020 у справі № 905/1923/15 залишити без змін.
ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні спору, а також через те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме: в результаті порушення вимог статей 1, 5, 13, 18, 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" та в результаті порушення вимог статей 1, 39, 41, 44, 64 КУзПБ суд апеляційної інстанції застосував норми права без врахування висновків викладених у:
- постанові Верховного Суду (Судової палати для розгляду справ про банкрутство) від 14.05.2020 у справі № 903/69/18 -  принципу судового контролю за дотримання інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереження інтересів сторін у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої Законом про банкрутство процедури, а повний аналіз положень частини третьої статті 19 Закону про банкрутство та статті 49 Закону України "Про іпотеку" свідчить, що зміст поняття "стадія продажу майна" (частини третя статті 19 Закону про банкрутство) не включає в себе процедуру придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна (частини перша статті 49 Закону України "Про іпотеку"), оскільки правовим наслідком реалізації іпотекодержателем цього права, визначеного статтею 49 Закону України "Про іпотеку", є не продаж йому предмета іпотеки, а припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання шляхом заліку вимог в рахунок ціни майна. Таким чином, у такій ситуації, тобто при придбанні у порядку статті 49 Закону України "Про іпотеку" предмета іпотеки іпотекодержателем, який є забезпеченим кредитором у справі про банкрутство, жодного прояву засад конкуренції, характерної для продажу майна в розумінні положень Закону про банкрутство, немає. Відтак, за встановлених судами обставин у цій справі дія мораторію на задоволення вимог кредиторів поширюється на спірні правовідносини, а дії осіб щодо здійснення переходу права власності на спірне майно до стягувача є такими, що суперечать вимогам законодавства.
- постанові Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 44/610-б-43/145 про те, що положення Закону України "Про виконавче провадження" слід застосовувати у нормативному поєднані з положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
При цьому, ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" зазначає, що оскаржувана постанова зачіпає питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, та  на даний час відсутній висновки Верховного Суду щодо питання застосування норм права (а саме - абзацу 2 частини восьмої статті 41 КУзПБ) у подібних правовідносинах.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №905/1923/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Огороднік К.М., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.11.2020.
Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2020 задоволено заяву судді Пєскова В.Г. від 01.12.2020  про самовідвід у розгляді справи № 905/1923/15 за касаційною скаргою ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №905/1923/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Огороднік К.М., суддя - Ткаченко Н.Г., суддя - Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи від 03.12.2020.
Ухвалою Верховного Суду від 07.12.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі №905/1923/15 та вирішено здійснити касаційний перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

У зв`язку з відпусткою судді Жукова С.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 905/1923/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Огороднік К.М., суддя - Ткаченко Н.Г., суддя - Банасько О.О., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021.
Не погоджуючись з постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України також звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі № 905/1923/15; а ухвалу Господарського суду Донецької області від 17.08.2020 у справі №905/1923/15 залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ВВПР ДДВС Міністерства юстиції України на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 у справі №905/1923/15. Об`єднано в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційними скаргами ТзОВ "Маріупольський млинкомбінат" та ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України у справі № 905/1923/15. Вирішено здійснити касаційний перегляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні спору, а також через те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду від 14.05.2020 у справі № 903/69/18, від 10.09.2020 у справі № 904/4700/19, від 22.09.202 у справі № 44/610-б-43/145, від 08.10.2019 у справі № 19/5009/1481/11, наразі відсутні висновки Верховного Суд щодо питання застосування абзацу 2 частини восьмої статті 41 КУзПБ; абзацу 2 частини шостої статті 41КУзПБ передбачено, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство. 
Дослідивши касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Тож призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
На основі телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 302, 303 ГПК України і статей 13, 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" можна зробити висновок, що господарським процесуальним законом визначено процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
Прийняття рішення по суті за касаційними скаргами у цій справі може зумовити необхідність   відступити   від   висновку   Верховного   Суду,   викладеного у справі № 903/69/18, у справі № 44/610-б-43/145, що є підставою для передачі на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Верховного Суду справи №905/1923/15 разом з касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020.
Керуючись статтями 234, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Передати на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №905/1923/15 Господарського суду Донецької області для розгляду касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Маріупольський млинкомбінат" та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2020. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                      Огороднік К.М.

Судді                                                                              Банасько О.О.

                                                                                  Ткаченко Н.Г.