П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/12505/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк Микола Федорович  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
16 березня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року  (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
          позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2020 №0022852-5533-0616.
          Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
          Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
          На  обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що дійсно є власником нежитлових будівель тваринницького комплексу загальною площею 5194,00кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно тваринницького комплексу за своїм цільовим призначенням є  сільськогосподарськими спорудами, а тому не підлягає оподаткуванню цим податком. Крім того, відповідач при визначенні податкових зобов`язань не врахував, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який є фізичною особо-підприємцем, що займається вирощуванням сільськогосподарської продукції та розведенням великої рогатої худоби, а син - керівником фермерського господарства.
          Розглянувши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
          Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо оподаткування об`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.
          Платниками такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).
          Відповідно до п.п. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
          База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
          Зі змісту підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
          Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
          Позивач є власником нерухомого майна у вигляді нежитлових будівель тваринницького комплексу загальною площею 5194,00кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
          Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом договором купівлі-продажу цього нерухомого майна від 01.11.2018року, Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
          Встановлено, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням  від 20.05.2020р. №0022852-5533-0616 Позивачу визначено за 2019 рік податок на це нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 81285,87грн. 
          З матеріалів справи відомо, що нерухоме майно у вигляді нежитлових будівель  тваринницького комплексу загальною площею 5194,00кв.м. за своїм цільовим призначенням є сільськогосподарськими спорудами та використовується позивачем і її чоловіком у підприємницькій діяльності, а тому відповідно до вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не підлягає оподаткуванню цим податком.
          Вказані доводи позивача не в повній мірі ґрунтуються на вимогах податкового законодавства з огляду на таке.
          Відповідно до вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції станом на 2019рік, тобто на період визначення спірних податкових зобов`язань) не є об`єктом оподаткування вказаним податком, окрім інших, ж) "ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
          Дана правова норма введена в дію з 01.01.2019року згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року N 2628-VIII.
          Спірний об`єкт нерухомості, що належить позивачу на праві приватної власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
          Так, відповідно до "Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000", затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р. N 507, клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, тощо. 
           Між сторонами є питання щодо тлумачення норми підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а саме: чи є Позивач сільськогосподарським товаровиробником.
          Судом враховано, що в пп.14.1.235 п.14.1 чт.14 Податкового кодексу України прямо зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. 
          В той час суд зазначає, що звільнення від сплати такого податку підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт "г" пункту 30.9 статті 30 Податкового кодексу України).
          Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
          Таким чином, пільга, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується не всіх власників будівель сільськогосподарського призначення, а лише  сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
          Судом зазначено, що позивач є лише фізичною особою, а тому не охоплюється вказаним визначенням податковим законодавством сільськогосподарського товаровиробника. Позивач помилково вважає себе як фізичну особу сільськогосподарським товаровиробником в розумінні податкового законодавства. Вирощення сільськогосподарської продукції на власній присадибній ділянці не може ототожнюватися із  сільськогосподарським товаровиробником в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 чт.14 Податкового кодексу України.
          Суд вважає помилковими доводи позивача, наведені у апеляційній скарзі, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення Відповідач зобов`язаний був врахувати, що її чоловік є фізичною особою-підприємцем, що займається виробництвом сільськогосподарської продукції, а син - керівником відповідного фермерського господарства.
          В розумінні вимог ст. 30 Податкового кодексу України ці обставини не можуть бути підставами для надання податкової пільги шляхом звільнення Позивача від оподаткування податком на вказане нерухоме майно.
          До того ж, як зазначено в підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, спірна пільга щодо звільнення від оподаткування надається виключно, окрім іншого, за умови, що такі сільськогосподарські будівлі та споруди не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
          Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
          апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року - без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.