ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

16 лютого 2021 року

м.Харків

справа № 638/19732/19
провадження № 22-ц/818/1667/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Плохотнікової І.О.

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада,
третя особа - Шоста Харківська міська Державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська Державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Богдан М.В., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Харківської міської  ради, третя особа: Шоста Харківська міська Державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Зазначає, що позивачем не доведено поважності причин для визначення додаткового строку. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Крім того Харківська міська рада вважає, що посилання на недобросовісну поведінку нотаріуса у зв`язку з тим, що нотаріус не виконав обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом не доведено належними доказами, оскільки не було доведено той факт, що нотаріус знав про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що вищевказаний заповіт був зареєстрований в реєстрі заповітів, а також той факт, що даний заповіт не було скасовано до моменту смерті ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини. 
Представник ОСОБА_1  – ОСОБА_3  надала відзив на апеляційну скаргу Харківської міської ради, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог визначивши позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено та не спростовується сторонами, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2019 року, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Зі змісту заповіту серії ВКВ № 511537 від 15.15.2007 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла все майно, яке їй належало ОСОБА_1 , 1958 року народження.
27.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Шостої Харківської нотаріальної контори Афанасьєвої С.Є. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте  отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску строку на прийняття спадщини.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що після смерті рідної тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відкрилась спадщина. ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . 19.11.2019 року позивач знайшла заповіт від 15.12.2007 року, відповідно до якого померла ОСОБА_2 заповіла позивачці все своє майно. ОСОБА_1 одразу звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, але нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.11.2019 року, оскільки позивачка не подала заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку. Вважає, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки не була обізнана про існування заповіту, складеного на її користь у зв`язку з цим вважає, що наявні підстави для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1223, 1233 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Матеріали справи свідчать про те, що 15 грудня 2007 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось ОСОБА_1 ,1958 року народження. (а.с.12)
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй на праві власності майно.      
Постановою державного нотаріуса Шостої Харківської нотаріальної контори Афанасьєвої С.Є. від 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини (а.с.17-18).
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:
1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;
2) ці обставини суд визнав поважними.
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини слід віднести причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори задля прийняття спадщини після смерті рідної тітки посилалась на те, що вона не була обізнана про існування заповіту, складеного на її користь, а дізналась про заповіт лише 19 листопада 2019 року. У встановлений законом шестимісячний строк до 04 листопада 2019 року не зверталась до нотаріуса з відповідною заявою, оскільки не є спадкоємцем першої черги та не знала про наявність заповіту.
Оскільки позивачка не є спадкоємцем першої черги, не знала про наявність заповіту, колегія суддів вважає висновок суду про наявність підстав для задоволення позову таким, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
При цьому колегія суддів враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, що відповідає практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме: в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження№ 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на  вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №  296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.
Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Спадкодавець, ОСОБА_2 , за життя зробила розпорядження щодо майна, належного їй на праві приватної власності, у вигляді заповіту.
Разом з тим в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності заведеної спадкової справи відносно спадкового майна ОСОБА_2 , яка померла   ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла   ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилась, факт наявності заповіту не перевірявся. У зв`язку з цим у нотаріуса не було можливості вчиняти дії направленні на повідомлення позивачів про відкриття спадщини, чи здійснювати їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.
Суд першої інстанції помилково зазначив, що має місце недобросовісна поведінка нотаріуса щодо неповідомлення спадкоємця за заповітом про його наявність, проте це не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів того, що вищевказаний заповіт не був зареєстрований в реєстрі заповітів, або його було скасовано до моменту смерті ОСОБА_2 ..
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий:                                                                                  О.В. Маміна

Судді:                                                           С.С. Кругова

                                                     О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення виготовлено 18.02.2021 року.