ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/176/21 Справа № 203/4471/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року 
за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «О`КЕЙ», ОСОБА_2 , треті особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування записів про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2017 року  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є учасницями ТОВ «О`КЕЙ» (частка кожної становить 15%). Третьою учасницею є ОСОБА_6 . Під час здійснення господарської діяльності підприємством було придбано чотири об`єкти нерухомості, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 . 
29 серпня 2016 року вони дізналися про те, що були виключені з числа учасників товариства, а їхні частки перейшли у власність ОСОБА_6 . Про відповідні збори їм повідомлено не було. Згодом вони довідалися про те, що товариство в особі ОСОБА_6 відчужило вказані об`єкти нерухомості ОСОБА_2 . У подальшому рішенням господарського суду Дніпропетровської області рішення про виключення позивачів з числа учасників товариства було скасовано. 
Вважають, укладені договори купівлі-продажу мають бути визнані недійсними, оскільки мають ознаки фіктивності. Так, новий власник майна ( ОСОБА_2 ) доводиться матір`ю ОСОБА_7 , яка у свою чергу доводиться невісткою ОСОБА_8 . Саме остання у березні 2016 року призначила ОСОБА_7 на посаду заступника директора товариства. Укладаючи договори купівлі-продажу, власник майна в особі ОСОБА_8 стверджував, що жодних спорів стосовно майна (у тому числі, корпоративних) не існує, проте наявність таких спорів та обізнаність про них і директора товариства, і нового власника підтверджується матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_2 фактично не прийняла придбані об`єкти, оскільки договори оренди землі під ними залишилися чинними. 
З огляду на зазначене, позивачі просили визнати недійсними договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 16 вересня 2016 року та скасувати відповідні записи про державну реєстрацію права власності. 
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу торговельного павільйону від 16 вересня 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською Іриною Юріївною, зареєстрований у реєстрі за №1425, та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16461550.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу торговельного павільйону від 16 вересня 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською Іриною Юріївною, зареєстрований у реєстрі за №1427, та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16461220.
Визнаноти недійсним договір купівлі-продажу торговельного павільйону від 16 вересня 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською Іриною Юріївною, зареєстрований у реєстрі за №1429, та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16458507.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16 вересня 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською Іриною Юріївною, зареєстрований у реєстрі за №1431, та скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16461910.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позовних вимогах в повному обсязі.
В апеляційній скарзі посилаються на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що спірні правочини є фіктивними та не мали на меті настання юридичних наслідків. ОСОБА_6 діяла від імені підприємства як директор та була повноважна розпоряджатися майном, при цьому позивачі до ОСОБА_6 з вимогою щодо виплати дивідендів від доходу підприємства не звертались. В п.1.6 Договору купівлі-продажу зазначено, що грошові кошти були отримані продавцем від покупця під час оформлення договорів, а невнесення ОСОБА_6 цих коштів на рахунок підприємства, не свідчить про наявність протиправного умислу покупця. Будь-яких обтяжень або майнових спорів щодо придбаної нерухомості, які б свідчили про можливість відчуження майна задля уникнення відповідальності або стягнення заборгованості, не існувало. Посилання суду на те, що ОСОБА_2 не переоформила договори оренди земельних ділянок, на яких розташоване спірне майно є безпідставними, оскільки оспорювані правочини такого обов`язку не містили. 
Позивачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ТОВ «О`КЕЙ» було створено 27 вересня 1999 року трьома особами: позивачами (частка кожної у статутному капіталі становить 15%) та ОСОБА_6 (частка у статутному капіталі становить 70%) (т. 1 а.с.а.с. 16 – 25, 28).
26 жовтня 2006 року ТОВ «О`КЕЙ» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 серпня 2001 року №1909 придбало нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.а.с. 36, 37, т. 3 а.с. 67).
27 жовтня 2006 року ТОВ «О`КЕЙ» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 серпня 2001 року №1908 придбало будівлю торговельного павільйону, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.а.с. 32, 33, т. 3 а.с. 43).
22 листопада 2006 року ТОВ «О`КЕЙ» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 листопада 2006 року №4264 придбало торговельний павільйон непродовольчих товарів літ. А-1, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.а.с. 30, 31, т. 3 а.с. 4).
Того ж дня ТОВ «О`КЕЙ» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16 листопада 2006 року № 4264 придбало торговельний павільйон непродовольчих товарів літ. А-1, розташований за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с.а.с. 34, 35, т. 2 а.с. 218).
22 листопада 2004 року між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «О`КЕЙ» було укладено договір оренди землі по фактичному розміщенню торговельного павільйону непродовольчих товарів літ. А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.а.с. 52 – 57).
Того ж дня між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «О`КЕЙ» було укладено договір оренди землі по фактичному розміщенню торговельного павільйону непродовольчих товарів літ. А-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с.а.с. 58 – 61).
25 вересня 2015 року між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «О`КЕЙ» було укладено договір оренди землі по фактичному розміщенню будівлі торговельного павільйону, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1 а.с.а.с. 42 – 45).
Того ж дня між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «О`КЕЙ» було укладено договір оренди землі по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.а.с. 46 – 51).
25 серпня 2016 року протокольним рішенням загальних зборів учасників ТОВ «О`КЕЙ» №25/08 позивачів було виключено з числа учасників товариства з визначенням частки ОСОБА_6 у статутному капіталі у розмірі 100% (т. 1 а.с.а.с. 38, 39).
16 вересня 2016 року між ТОВ «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу торговельного павільйону, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований у реєстрі за №1425, за яким ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 №16461550) (т. 1 а.с.а.с. 74, 75, т. 3 а.с. 2).
Того ж дня між ТОВ «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу торговельного павільйону, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований у реєстрі за №1427, за яким ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16461220) (т. 1 а.с.а.с. 76, 77, т. 2 а.с. 216).
Того ж дня між ТОВ «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу торговельного павільйону, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований у реєстрі за №1429, за яким ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16458507) (т. 1 а.с.а.с. 72, 73, т. 3 а.с. 41).
Того ж дня між ТОВ «О`КЕЙ» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований у реєстрі за №1431, за яким ОСОБА_2 придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року №16461910) (т. 1 а.с.а.с. 70, 71, т. 3 а.с. 65).
28 вересня 2016 року протокольним рішенням загальних зборів учасників ТОВ «О`КЕЙ» №27/09 вирішено про виключення ОСОБА_6 з числа учасників товариства, звільнити її з посади директора товариства за власним бажанням, затвердити вхід до товариства в якості учасника ОСОБА_9 та призначити його на посаду директора. 
03 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований у реєстрі за №1526, за яким ОСОБА_5 придбала нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.а.с. 72 – 75).
16 листопада 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області, ухваленим у справі №904/7603/16, рішення загальних зборів ТОВ «О`КЕЙ» від 25 серпня 2016 року №25/08 було визнано недійсним із зобов`язанням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію відповідних змін по товариству. Рішення було оскаржено та набрало законної сили 14 лютого 2017 року (т. 1 а.с.а.с. 78 – 89).
18 листопада 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю., зареєстрований у реєстрі за №1806, за яким ОСОБА_1 у якості забезпечення фінансових зобов`язань перед ним ОСОБА_5 прийняв від неї в іпотеку нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.а.с. 164 – 169).
20 квітня 2017 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області, ухваленим у справі №904/1819/17, рішення загальних зборів ТОВ «О`КЕЙ» від 28.09.2016 №27/09 було визнано недійсним із зобов`язанням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію відповідних змін по товариству. Рішення було оскаржено та набрало законної сили 20 червня 2017 року (т. 1 а.с.а.с. 90 – 99).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновків про фіктивність оспорюваних правочинів, оскільки сторони договорів перебувають у родинних відносинах, покупець ОСОБА_2 не сплатила кошти за придбане майно, та не уклала з Дніпровською міською радою договори оренди землі, на якій розташовані відчужені об`єкти, що свідчить відсутність у правочинів реальної мети настання обумовлених ними правових наслідків та спрямованість на позбавлення позивачок як учасниць товариства права на це майно. 
Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.
        Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
       Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. 
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу, є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі N 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.
У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.
Відповідний висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 липня 2019 року у справі №910/4994/18.
Так, згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що оспорювані договори купівлі-продажу вчинені від імені ТОВ “О`КЕЙ” повноважною особою, з дотриманням вимог, які висуваються Цивільним кодексом України до договорів купівлі продажу, повноваження продавця з розпорядження таким майном, не були обмежені жодними можливими обтяженнями.
Договори укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.
Згідно п.1.6 Договорів зазначено, що продаж нежитлової будівлі за домовленістю сторін вчиняється за 126 528 грн. 00 коп., які отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору.
Посилання позивачів на те, що кошти фактично сплачені не були, оскільки подані ТОВ “О`КЕЙ” декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року та декларації з податку на прибуток за 2016 рік не містять відомостей про надходження відповідних коштів, не спростовують нотаріально засвідчений факт отримання ОСОБА_6 коштів. Неподання відомостей до податкових органів не може бути покладено у вину покупця та спростовувати реальність його намірів щодо набуття майна у власність.
Право власності на нерухоме майно зареєстровано у встановленому порядку за покупцем, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто покупцем досягнуто правого результату укладених правочинів. 
В подальшому ОСОБА_2 здійснювала розпорядчі дії щодо майна, відчуживши його 03 жовтня 2016 року на користь ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, що також підтверджує бажання настання юридичних наслідків наслідків.
Посилання суду першої інстанції на те, що покупець ОСОБА_2 не уклала з Дніпровською міською радою договори оренди землі, на якій розташована набута у власність нерухомість, не може свідчити про фіктивність договорів купівлі-продажу, враховуючи, що обов`язку щодо оформлення договорів оренди умови оспорюваних правочинів не містять.
Колегія суддів також не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що перебування сторін договорів у родинних відносинах є прямою підставою фіктивності, з огляду на те, що відчуження майна відбулося не шляхом дарування, а за відплатним договором купівлі-продажу.
У судовій практиці кваліфікують як фіктивні договори за якими відчужується майно з власності продавця на користь пов`язаної особи, укладені з метою уникнення грошового зобов`язання та звернення стягнення на майно боржника.
В постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 910/4088/17, зазначено, що може бути визнаний фіктивним договір купівлі-продажу з тих підстав, що він не був виконаний з боку покупця в частині оплати придбаного майна, а справжньою метою укладення договору було штучне виведення ліквідної нерухомості з власності продавця на користь пов`язаної особи з метою уникнення звернення стягнення на майно за договором кредиту. 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц міститься висновок про те, цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. 
Враховуючи, що діяльність ТОВ “ОКЕЙ” не припинена, доказів на підтвердження будь-яких майнових зобов`язань підприємства задля ухилення від виконання яких майно могло бути відчужено із власності юридичної особи, матеріали справи не містять, у суду відсутні підстави для висновку щодо існування протиправної мети укладених оспорюваних правочинів. 
Наявність корпоративного спору щодо виключення позивачів з числа учасників товариства, не спростовує добросовісного наміру покупця за оспорюваними договорами набути майно у власність.
Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Однак приймаючи до уваги, що на виконання оспорюваних правочинів нерухоме майно передано покупцю ОСОБА_2 у власність, яка у подальшому зареєструвала за собою право власності та здійснювала відповідні розпорядчі дії, позивачами не доведено відсутність в обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки та наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом договору купівлі-продажу недійсним з підстав його фіктивності, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, з позивачів підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги по 4 800,00 грн. з кожного на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року — скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «О`КЕЙ», ОСОБА_2 , треті особи – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування записів про державну реєстрацію права власності.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги по 4 800,00 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги по 4 800,00 грн. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида