Ухвала
 
08 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа 522/179/16
провадження № 61-1319ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року у справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року позов Національного банку України задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного банку України заборгованість за кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту від 28 листопада 2014 року № 60 в загальному розмірі 309 850 670,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 300 000 000,00 грн, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 9 838 356,16 грн 16; заборгованості нарахованої пені за несплату процентів у розмірі 12 313,91 грн.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 15 березня 2016 року залишено в силі.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року скасовано, у задоволенні позову Національного банку України відмовлено, постановлено окрему ухвалу від 15 липня 2016 року щодо дій працівників Національного банку України.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2016 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року та окрему ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову Національного банку України відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ПАТ «Імексбанк» на корись Національного банку України заборгованість за кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту від 28 листопада 2014 року № 60 у розмірі 309 850 670,07 грн. 
з яких: тіло кредиту - 300 000 000,00 грн, проценти - 9 838 356,16 грн, пеня - 
12 313,91 грн. 
 
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 
24 листопада 2020 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Таким чином, сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги, становить 9 295 520,10 грн (309 850 670,07х1,5%х200%).
 
До касаційної скарги додано клопотання про відстрочення сплати судового рішення до ухвалення судового рішення касаційним судом, або зменшення суми судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги, мотивоване посиланням на те, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 та підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги становить 9 295 520,10 грн, в той час як згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, за три квартали 2020 року, ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 3 189 008,27 грн. На час звернення до суду з позовом (06 січня 2016 року) Законом України «Про судовий збір» не було визначено максимального розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання позовної заяви юридичною особою, однак згодом (03 жовтня 2017 року) такий максимально граничний розмір судового збору було встановлено - 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Посилаючись на те, що сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги, є обтяжливою та перешкоджає йому у доступі до правосуддя, заявник просив відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення судового рішення касаційним судом, або зменшити суму судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги, до 964 600,00 грн, що відповідає 350 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1378,00х350х200%).
 
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшли заперечення Національного банку України на клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору або зменшення його розміру, у якому він просив відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, посилаючись на його необгрунтованість.
 
Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
 
Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї, особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій.
 
Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
 
У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») 
від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.
 
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 
2014 року, пункт 111).
 
Суд касаційної інстанції, урахувавши наведені у клопотанні доводи та вивчивши додані до нього докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання заявника, зменшення суми судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги з 9 295 520,10 грн до 964 600,00 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 136, 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору, або зменшення суми судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.
 
Зменшити ОСОБА_1 розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги з 9 295 520,10 грн до 964 600,00 грн.
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 26 лютого 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        Г. І. Усик