Справа № 161/1106/20 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/80/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Шевчук Л. Я., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,
відповідача - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на суму боргу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Мелянчука Володимира Анатолійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року,  

                                        В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на суму боргу.
Позовні вимоги мотивувало тим, що 13 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 070-22-87/07. 14 червня 2010 року АКБСР «Укрсоцбанк» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), а 09 серпня 2018 року в Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»).
Позивач вказував, що згідно умов укладеного з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, останній зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені цим договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.
Також зазначав, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 99 000 доларів США. Проте, відповідач в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 22 вересня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 53 292,31 доларів США, що за курсом НБУ становить 439 897,70 грн.
19 липня 2012 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 549 316 грн 54 коп.
Оскільки заборгованість за кредитним договором № 070-22-87/07 від 13 листопада 2007 року була стягнута судом станом на 19 серпня 2012 року, тому позивач AT «Альфа-Банк» вважає, що за період прострочення виконання рішення суду він як стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з відповідача як боржника 3% річних, що становить 11 773,16 доларів США.
Ураховуючи наведене, позивач AT «Альфа-Банк», уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 185 897 грн 88 коп. згідно ст. 625 ЦК України, з яких: 3% річних - 50 216 грн 69 коп.; інфляційні втрати - 135 681 грн 19 коп., а також понесені по справі витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 134 грн 15 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за 3% річних у розмірі 49 298 грн 53 коп. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник позивача АТ «Альфа-Банк» - Мелянчук В. А., покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні на користь банку з відповідача інфляційних втрат у розмірі 135 681 грн 19 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю вимогу банку задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку інфляційних втрат у розмірі 135 681 грн 19 коп. не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2012 року заборгованість за кредитним договором у розмірі 549 316 грн 54 коп. з відповідача на користь банку було стягнуто в гривнях, без зазначення доларового еквіваленту. Вважає, що визначений рішенням суду розмір заборгованості також підлягає знеціненню, оскільки визначений в національній валюті - гривні. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у вимозі банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 135 681 грн 19 коп.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Оскільки рішення суду позивачем оскаржується лише в частині відмови у стягненні на його користь з відповідача інфляційних втрат у розмірі 135 681 грн 19 коп., тому в іншій частині це рішення апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 070-22-87/07 (а.с.5-9). 
14 червня 2010 року АКБСР «Укрсоцбанк» перейменовано в ПАТ «Укрсоцбанк», а 09 серпня 2018 року в АТ «Укрсоцбанк».
Згідно умов укладеного з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, останній зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені цим договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі 99 000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 7-02 від 14 листопада 2007 року (а.с.10).
Відповідач ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 22 вересня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 53 292,31 доларів США, що за курсом НБУ становить 439 897,70 грн.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2012 року, яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 070-22-87/07 від 13 листопада 2007 року у розмірі 549 316 грн 54 коп. (а.с.13-14).
На виконання рішення Луцького міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 549 316 грн 54 коп. заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №070-22-87/07 від 13 листопада 2007 року приватним виконавцем Волинського виконавчого округу Шульженком І. С. 23 квітня 2018 року було відкрите виконавче провадження ВП № 56258566 в межах якого було частково стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти за виконавчим листом у цивільній справі №2-681/11, виданим 25 березня 2013 року, а саме: 25 червня 2018 року згідно з меморіальним ордером № 2 з банківського рахунку боржника ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти у розмірі 3 555 грн 17 коп. на користь банку.
Згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року припинено АТ «Укрсоцбанк»  шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (а.с.18-23).
Відповідно до ст. 625  ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. 
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15 висловив правову позицію, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
За таких обставин, врахувавши наведені норми матеріального права, суд першої інстанції встановивши, що предметом укладеного між сторонами договору № 070-22-87/07 від 13 листопада 2007 року була іноземна валюта (99 000 доларів США) дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача АТ «Альфа-Банк» на підставі ст. 625 ЦК України необхідно стягнути 3% річних нарахованих на суму заборгованості у розмірі 49 298 грн 53 коп. та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат у розмірі 135 681 грн 19 коп.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог про  стягнення інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги позивача АТ «Альфа-Банк» про те, що ухвалене судом рішення в частині відмови в частині  позовних вимог щодо стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат не відповідає обставинам справи, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки суд першої інстанції відмовляючи в позові в цій частині правильно виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті, а тому до цих правовідносин положення   Закону,  який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні не застосовується.
Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на невиконання судового рішення.  Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Отже, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи відповідачем і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд                                                 
                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Мелянчука Володимира Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: