Дата документу 24.02.2021 Справа № 336/2973/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/2973/20                  Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А. 
Провадження № 22-ц/807/700/21                       Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 
                                                                                          
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального відділу Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_1 про скасування заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального відділу Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2013 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2013р. до повноліття дитини. На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 336/2675/13-ц, який 12.03.2020р. ОСОБА_1 було пред`явлено до виконання з заявою про примусове виконання рішення, в якій остання зазначала, що у добровільному порядку рішення не виконувалось та вказала період стягнення аліментів з 01.04.2013 р.

Постановою державного виконавця від 12.03.2020р. було відкрито виконавче провадження ВП № 61541028 з примусового виконання виконавчого листа № 336/2675/13ц, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 22.04.2013 р., розраховано суму заборгованості ОСОБА_2 за період з 01.04.2013р. по 01.02.2020р. у розмірі 176 404 гр. 38 коп., виконавчий збір в розмірі 17640 гр. 44 коп., винесено постанови про арешт та розшук майна боржника, звернуто стягнення на заробітну плату та інші доходи.
На заяву про здійснення перерахунку заборгованості у зв`язку із суттєвими обстави-
нами, позивачем була отримана відмова державного виконавця.

Позивач зазначив, що ОСОБА_1 сприяла протиправному стягненню з нього 
заборгованості по аліментам за минулі періоди, оскільки при пред`явленні виконавчого листа до виконання з заявою про примусове виконання рішення з 01.04.2013р. вона приховала ті обставини, що в період з 01.04.2013р. по 01.02.2020р. рішення суду виконувалось позивачем добровільно, оскільки він та стягувач ОСОБА_1 весь цей час мешкали разом з дітьми у квартирі, що є власністю його матері, мали спільний бюджет, та він утримував родину, в тому числі, і неповнолітню дитину ОСОБА_3 . Також і сама відповідач у період декретної відпустки у зв`язку з народженням їх другої спільної дитини у березні 2019р. знаходилась на його утриманні, та фактично сторони припинили спільне проживання у березні 2020р., на що вказує той факт, що до цього часу стягувач не пред`являла виконавчий лист на примусове виконання.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд зменшити заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні № 61541028 за виконавчим листом № 336/2675/13ц, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 22.04.2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів до повноліття дитини ОСОБА_3 , 2007 р.н., виключивши з розрахунку заборгованості від 27.04.2020 р. заборгованість за період з 01.04.2013 року по 01.02.2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року позов задоволено.
Скасовано заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у виконавчому провадженні № 61541028 за виконавчим листом № 336/2675/13, виданим Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 22.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів до повноліття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.04.2013 року по 01.02.2020 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін у справі та державного виконавця, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що з 14.07.2007р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 50, 71).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 15.11.2007р. (а.с. 38), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 04.04.2019р. (а.с. 37).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2013р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2013р., до повноліття дитини (а.с. 74).
На виконання рішення суду 22.04.2013р. видано виконавчий лист № 336/2675/13-ц (а.с. 72-73).
12.03.2020р. ОСОБА_1 пред`явила вказаний вище виконавчий лист на примусове виконання та постановою державного виконавця від 12.03.2020р. було відкрито виконавче провадження ВП № 61541028 з виконання виконавчого листа № 336/2675/13, виданого 22.04.2013р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку(доходу) батька, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2013 р. до повноліття дитини, проведено виконавчі дії (а.с.76, 77-78).

27.03.2020р. державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості за виконавчим документом за період з 01.04.2013р. станом на 31.01.2020р. у розмірі 176404 гр. 38 коп. та нараховано виконавчий збір 17 640 гр.44 коп. (а.с. 34-35).

Згідно цього розрахунку боржником за вказаний період аліменти не сплачувались та з його доходу не утримувались.
За заявою ОСОБА_2 у виконавчому провадженні щодо здійснення перерахунку заборгованості за виконавчим листом № 336/2675/13, виданим 22.04.2013р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, та скасування постанов державного виконавця ним була отримана інформація від 28.05.2020р. про виконання вказаного вище судового рішення у примусовому порядку на підставі наявних матеріалів виконавчого провадження та довідок про доходи ПАТ «Мотор-Січ», оскільки зазначені у заяві обставини, аналогічні обґрунтуванню цього позову, не можуть слугувати підставою для скасування державним виконавцем виконавчих дій та перерахунку заборгованості по аліментам (а.с. 29-33).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2020р. № 336/1976/20 (провадження № 4-с/336/44/2020), яка набрала законної сили 07.08.2020 р., було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця та щодо скасування постанов про розшук майна боржника, звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи, про арешт коштів та розшук майна боржника(а.с. 139-141).
У цій справі ОСОБА_2  оспорює правомірність нарахування йому заборгованості по аліментам за період з  01.04.2013р. по 01.02.2020р., посилаючись на те, що весь цей період він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , проживав однією сім`єю та утримував своїх дочку і дружину добровільно.
Задовольняючи цей позов та скасовуючи заборгованість за вказаний період, суд вважав доведеними зібраними у справі доказами ті обставин, що ОСОБА_2 добровільно виконував зобов`язання з утримання дочки, зберігаючи сім`ю та матеріально утримуючи дочку і дружину протягом вказаного періоду.

В апеляційній скарзі, насамперед, наголошується на процесуальних порушеннях, допущених судом першої інстанції, які, на думку апелянта, є підставами для скасування оскаржуваного рішення. 
Так, в скарзі вказується, що судом розглянуто справу, яка перебувала у зупиненому стані, оскільки у зв`язку з заявленням відводу судді Галущенко Ю.А., остання передала його розгляд по суті іншому судді та зупинила у зв`язку з цим провадження у справі, а після вирішення відводу іншим суддею із відмовою у його задоволенні розпочала розгляд справи, не поновивши провадження. 

Перевіривши вказані доводи, колегія встановила, що вони є неспроможними. 

Так, дійсно 13.11.2020р. адвокатом відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_5 було подано заяву про відвід судді Галущенко Ю.А. ( а.с. 122-123).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2020р. визнано необґрунтованим відвід судді Галущенко Ю.А., провадження у справі зупинено, справу передано до канцелярії суду для визначення в порядку ч. 1 статті 33 ЦПК України складу суду, уповноваженого вирішувати питання про відвід судді ( а.с. 148-150). 
Ухвалою судді Щасливої О.В. від 23.11.2020р., визначеної в порядку автоматизованого розподілу для вирішення заяви про відвід, в задоволенні відводу судді Галущенко Ю.А. відмовлено ( а.с. 155-156).

В матеріалах справи дійсно не міститься ухвали про відновлення провадження у справі, та у наступному судовому засіданні 30.11.2020р. судом вирішено справу по суті із ухваленням рішення.
Між тим, встановлено, що стороною відповідача було оскаржено в апеляційному порядку ухвалу Шевченківського районного суду від 18.11.2020р. в частині зупинення провадження у справі із посилання на те, що заява про відвід була подана менше, ніж за 3 робочі дні до наступного судового засідання, а тому суд мав вирішувати її без передання справи іншому судді. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 грудня 2020р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Пушкіна О.В. задоволено частково та ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2020р. скасовано в частині зупинення провадження у справі. 

Отже, зупинення провадження у справі визнано апеляційним судом безпідставним з моменту його застосування, а тому справа не перебувала у зупиненому стані на момент прийняття оскаржуваного рішення. 

У апеляційній скарзі апелянт зазначає також про обгрунтованість заявленого відводу, вказуючи на таку системність у поведінці та діях судді Галущенко Ю.А., яка свідчать про наявність інших обставин, що викликають обґрунтований сумнів в неупередженості та об`єктивності судді. 
Так, в заяві про відвід вказувалось, що головуючий на початку судового засідання, яке відбулось 11.11.2020р., зверталась до нього з питанням, не пов`язаним із встановленням анкетних даних або повноважень як представника відповідача ОСОБА_1 , а саме, чи не є він родичем ОСОБА_6 .

Але таке риторичне запитання, яке не стосується справи, не вказує на будь-яку упередженість судді у самій справі або щодо сторони відповідача, а само запитання викликано лише співпадінням прізвища адвоката із прізвищем великого поета. 

Також заявник зазначає, що суддя Галущенко Ю.А., отримавши стислу доповідь секретаря судового засідання щодо явки учасників справи та без з`ясування обставин належного повідомлення відповідача 1 – державного виконавця, якого, на думку заявника, не викликали у судове засідання належним чином, незважаючи на заперечення представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Пушкіна О.В., задовольнила клопотання представника позивача про долучення до справи письмових доказів, поверхнево оголосивши їх зміст, зробила все можливе для допиту свідків, які з`явились до судового засідання. Вказаними діями суддя сприяла позивачу у відстоюванні його процесуальної позиції у справі.
З приводу цих доводів встановлено, що під час перевірки обставин належного повідомлення відповідача 1 про дату, час та місце проведення судового засідання 11.11.2020р. з`ясовано, що судова повістка цьому відповідачу була сформована 18.09.2020р., передана як поштове відправлення рекомендованим лисом з повідомленням з трек-номером 6907109365928 на поштове відділення 69071 24.09.2020р. об 11:02:00 год., вручена адресату о 14.:18:00, про що є загально доступна інформація на офіційному сайті «Уркпошта» та підтверджено поштовим повідомлення, яке наявне у матеріалах справи.

Крім того, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження має певні особливості, зокрема, щодо підстав його відкладення, якими не являється неявка належним чином повідомленого відповідача незалежно від того, чи заявлено про це клопотання будь-яким іншим учасником справи, тому з`ясування з цього питання думки інших учасників не є обов`язком суду, оскільки врегульовано безпосередньо законом у статті 279 ЦПК України.
Також, оскільки у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, підготовче судове засідання не проводиться, головуючим суддею з`ясовувалась наявність у сторін та їх представників клопотань, які необхідно вирішити перед початком розгляду справи по суті, та шляхом постановлення протокольної ухвал без виходу до нарадчої кімнати було задоволено клопотання позивача про долучення письмових доказів та допит свідків, що відображено у протоколі судового засідання та відповідає повністю приписам ч. 8 ст. 279 та ч. 8 ст. 223 ЦПК України.

Не знайшли підтвердження і доводи заяви щодо збирання суддею доказів на користь позивача, оскільки значна частина їх долучена до позовної заяви, хоча не значиться в якості додатків у ній, а про інші стало відомо в ході судового засідання 11.11.2020р. від самого відповідача 2, а саме про наявність судових рішень, які стосуються спору у цій справі. Перевіряючи надану відповідачем 2 інформацію щодо інших судових рішень, головуючим було з`ясовано, що, крім справи, про яку представник ОСОБА_1 проінформував суд, наявне судове рішення стосовно заборгованості по аліментам, про яке учасники справи суд не повідомили. Тому з метою всебічного дослідження обставини у справі відповідно до приписів ч. 7 статті 81 ЦПК України суд долучив це рішення до справи.
Фактично ж, крім доводу про некоректне питання суду стовно родинних зв`язків адвоката ОСОБА_5 з великим поетом, всі решта доводів зводяться до оцінки процесуальних рішень суду, що згідно до вимог ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.
Тому на стадії апеляційного провадження перевіривши заяву про відвід, яку апелянт вважав обгрунтованою, колегія пересвідчилась у зворотному, відтак підстав для застосування приписів п. 2 ч. 3 статті 376 ЦПК України не мається.

В апеляційній скарзі відповідач також вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт вказує, що судом безпідставно встановлено, що у період до лютого 2020р. подружжя ОСОБА_7 мешкало однією сім`єю, позивач утримував свою дочку, на яку стягнуто аліменти, добровільно, а тому у позивача відсутні аліментні зобов`язання за період до лютого 2020р., оскільки вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія визнає їх частково обґрунтованими. 

Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2  статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, прожива- 
ння їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо 
дитини.
Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від прожи-вання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів"  аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утри-мання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Суд за поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зробив висновок, що є доведеними ті обставини, що позивач проживав з дружиною ОСОБА_1 весь час до лютого 2020р. однією сім`єю., а отже це мало свідчити, що позивач належним чином утримував дочку ОСОБА_12 , на утримання якої стягнуто рішення суду аліменти.
Але спрямування коштів саме на утримання дочки, зокрема, у достатньому для потреб дитини розмірі, жоден з вказаних свідків не підтвердив, обмежившись або узагальнюючим терміном «утримував» чи розповідаючи про загальні витрати сім`ї на придбання продуктів, ремонт квартири, відпочинок, та/або поясненнями про поодинокі витрати на дочку як от свідок ОСОБА_8 вказувала, що для дочки ОСОБА_13 купували кожного року путівку за місцем роботи позивача. 

Таким чином, сам по собі факт проживання сім`єю позивача з ОСОБА_1 до лютого 2020р. та забезпечення сім`ї не свідчить про те, що саме витрати на дочку ОСОБА_12 були такого розміру, який би відповідав рішенню суду про стягнення аліментів, та вимогам ЗУ «Про охорону дитинства» щодо забезпечення дитині таких умов життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Саме таких належних і допустимих доказів в ході розгляду справи здобуто не було.

Відтак, суд безпідставно поклав в основу рішення про скасування заборгованості докази, які не можуть бути враховані для повного звільнення позивача від аліментного обов`язку за минулий період, у зв`язку з чим рішення відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Проте, вирішуючи вимоги позивача, колегія зазначає, що у спірних відносинах слід враховувати вимоги статті 194 СК України, згідно з якою аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.
Отже, за весь минулий період можливо стягнути заборгованість по аліментам лише у випадку розшуку боржника, але ОСОБА_2 не перебував у розшуку, а стягувачу весь час було відомо його місце мешкання, місце знаходження, місце роботи. 

Таким чином, пед`явивши виконавчий лист, виданий судом 22.04.2013р. лише у бере-
зні 2020р., відповідач ОСОБА_1 позбавила сама себе можливості стягнути заборгованість за весь період з моменту видачі виконавчого листа, а має право лише на заборгованість за три роки, що передують даті пред`явлення виконавчого листа до виконавчої служби для примусового виконання. 

Встановлено, що з заявою про прийняття виконавчого листа № 336/2675/13-ц ОСОБА_1 звернулась до виконавчої служби 12.03.2020р., а заборгованість по аліментам на підставі цього листа визначена старшим державним виконавцем Сапою А.Д. з квітня 2013р. по лютий 2020р. включено у сумі 176 404,38 грн. 

У цій справі спору щодо правильності здійсненого розрахунку на мається, а позивач ОСОБА_2 лише просив зменшити розмір заборгованості за період з квітня 2013р. по лютий 2020р. включно, тобто фактично звільнити його від всієї заборгованості, яку розраховано старшим державним виконавцем. 

Але колегія вважає, що за приписами ч. 1 статті 194 СК України боржника ОСОБА_2 можливо звільнити від заборгованості, що нарахована за період з квітня 2013р. по лютий 2017р. включно, оскільки за останні три роки, що передують пред`явленню виконавчого листа до виконання, вказана норма надає право стягувачу отримати заборгованість по аліментам. 
З розрахунку слідує, що за період з квітня 2013р. по лютий 2017р. включно визначено заборгованість у розмірі 79 689,90 грн., та саме в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню.
Беручи до уваги все вище наведене, колегія відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення суду, але при цьому за іншою мотивацією та встановленими обставинами частково задовольняє позов ОСОБА_2 , звільняючи його від заборгованості за період з квітня 2013р. по лютий 2017р. на суму 79 689,90 грн., про що приймає своє судове рішення у вигляді постанови. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .
Зменшити розмір заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № 61541028 за виконавчим листом № 336/2675/13, виданим Шевченківським районним судом 22.04.2013р., визначений у розрахунку від 27.03.2020р. старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сапою Андрієм Дмитровичем в сумі 176 404 (сто сімдесят шість тисяч чотириста чотири) гривні 38 копійок, виключивши із нього період нарахування заборгованості з квітня 2013р. по лютий 2017р. включно на загальну суму 79 689 ( сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 90 копійок. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 березня 2021 року.

Головуючий:                 

Судді: