ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/314/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/2608/20 Категорія: на ухвалу 	Морозов В. В.  	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 лютого 2021 року Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л. 
секретар Торопенко Н.М.
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_2 ;
відповідач -  ОСОБА_3 ; 
треті особи - ОСОБА_4 , Тубільцівська сільська рада Черкаського району Черкаської області;
особа, що подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року за заявою  ОСОБА_2  про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , Тубільцівська сільська рада Черкаського району Черкаської області про поділ житлового будинку в натурі, 

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , Тубільцівська сільська рада Черкаського району Черкаської області про поділ житлового будинку в натурі.
16 грудня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову.
Свої вимоги мотивував тим, що предметом спору по даній справі є житловий будинок АДРЕСА_1 .
Позивачу належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , а інша 1/2 частина будинку належить відповідачці ОСОБА_3 ..
Вважає, що відповідачка зможе розпорядитися належною її частиною житлового будинку, що в подальшому може зробити неможливим виконання рішення.
Відповідачем вже було подаровано іншій особі належну їй частину квартири, відносно якої розглядалась позовна заява у Соснівському районному суді м. Черкаси.
Просив суд накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстрованою за відповідачкою ОСОБА_3 , заборонивши її відчуження.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, зокрема відсутні докази, що свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на здійснення реалізації даного майна.
Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову представник  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу та просив суд скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року, а заяву про забезпечення позову задовольнити, наклавши арешт шляхом заборони відчуження 1/2 частини житлового будинку  АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, з тих підстав, що заявником не наведено жодних підстав для забезпечення позову. Навпаки, матеріалами справи підтверджується, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав заявника.
Під час розгляду справи в Соснівському районному суді м. Черкаси за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку володіння, користування квартирою та розподіл рахунків на сплату комунальних послуг, відповідач подарувала належну їй частину квартири іншій особі. Це мало вирішальне значення у справі і у зв`язку з цим позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в позові.
28 січня 2021 року ОСОБА_3 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що судом надано правомірну оцінку аргументам позивача щодо необхідності застосування забезпечення даного позову як необґрунтованих, оскільки вони є лише припущеннями зацікавленої особи, які нічим не доведені. У спірному будинку проживає батько відповідачки ОСОБА_4 . Батько є постійним користувачем і для нього це житло є єдиним місцем проживання, іншого житлового приміщення, яке могло б бути використано для забезпечення вказаної потреби, немає.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав. 
Відповідно до частин 1,2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Відповідно до частини 1статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до частини 5 статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову, в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. 
Колегія суддів вважає, що оскільки між сторонами дійсно існує спір, що останні не заперечують, предметом спору є житловий будинок, вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник відповідає позовним вимогам та не перешкоджає іншим особам користуватися будинком, невжиття заходів забезпечення позову  може привести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог, а тому висновок суду про відмову в забезпеченні позову є помилковим. 
Приходячи до такого висновку колегія суддів враховує пояснення сторін щодо наявності спору між ними також відносно іншого майна та вчинення відповідачкою певних дій направлених на його відчудження.
Згідно вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою заборонити відчуження 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованою за ОСОБА_3 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України. 

Судді                          

Повний текст постанови виготовлений 03 лютого 2021 року.