ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/383/21 Справа № 204/5711/2014-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра", банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра", банк), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/648-Н, згідно з яким останній надано кредит в розмірі 50 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,5 % та кінцевим терміном повернення 10 грудня 2026 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, в цей же день, між банком та ОСОБА_2 , укладено договір поруки № 648/1-Н, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у позичальника, станом на 04 липня 2014 року, утворилась заборгованість в розмірі 46 720,65 доларів США та 141 550,64 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 43 067,06 доларів США; заборгованість за процентами - 3 653,60 доларів США; заборгованість за комісією - 1 577,93 доларів США, що еквівалентно 18 684,43 грн; пеня - 5 376,25 доларів США, що еквівалентно 63 660,00 грн; штраф - 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 59 205,50 грн, яку ПАТ КБ "Надра" просив стягнути солідарно з боржника та з поручителя.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43 067,06 доларів США та заборгованість за процентами в розмірі 3 653,60 доларів США, а всього 46 720,65 доларів США, та 18 684,43 грн. заборгованості за комісією.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість (тіло кредиту, проценти за користування кредитом, комісія), яка підлягає стягненню в солідарному порядку, як з боржника, так і з поручителя. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення штрафу, місцевий суд виходив із недоведеності позовних вимог в цій частині, оскільки банк не надав доказів, які саме умови договору були порушені відповідачами. Що стосується відмови у задоволенні позову про стягнення пені, то надані позивачем розрахунки не відповідають дійсності, оскільки розрахунки пені, які містяться в матеріалах справи відрізняються від розміру пені, який зазначений в позовній заяві.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, другий та третій абзац резолютивної частини рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року викладено в такій редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року в загальному розмірі 47 038,88 доларів США та 20 352,96 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 43 067,05 доларів США; заборгованості за процентами - 3 971,83 доларів США та заборгованості за комісією - 20 352,96 грн». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, однак неправильно визначив розмір заборгованості, який мав бути визначений з урахуванням висновку судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року, у зв`язку з чим змінив рішення суду першої інстанції.

Постановою Верхового Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що у зв`язку з відсутністю повідомлень про порушення позичальником умов кредитного договору (пункти 4.2.2 та 4.2.3 кредитного договору) та будь-яких пояснень з боку позивача неможливо встановити та з`ясувати дійсну дату виникнення простроченої заборгованості. Заявник вважає, що розмір заборгованості, визначений в сумі 46 720,65 доларів США, є необґрунтованим, оскільки не підтверджений деталізованим розрахунком заборгованості, починаючи з моменту укладення кредитного договору, з урахуванням здійснених позичальником платежів. Також помилковими є висновок суду щодо задоволення позову в частині вимог про стягнення комісії в розмірі 18 684,43 грн, оскільки нарахування такої комісії не передбачено умовами кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 12 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра", банк), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/648-Н, згідно з яким останній надано кредит в розмірі 50 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,5 % та кінцевим терміном повернення 10 грудня 2026 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, в цей же день, між банком та ОСОБА_2 , укладено договори поруки № 648/1-Н, згідно з яким ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі.

Згідно розрахунку наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору в позичальника, станом на 04 липня 2014 року, утворилась заборгованість в розмірі 46 720,65 доларів США та 141 550,64 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 43 067,06 доларів США; заборгованість за процентами - 3 653,60 доларів США; заборгованість за комісією - 1 577,93 доларів США, що еквівалентно 18 684,43 грн; пеня - 5 376,25 доларів США, що еквівалентно 63 660,00 грн; штраф - 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 59 205,50 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що через неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість (тіло кредиту, проценти за користування кредитом, комісія), яка підлягає стягненню в солідарному порядку, як з боржника, так і з поручителя. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення штрафу, місцевий суд виходив із недоведеності позовних вимог в цій частині, оскільки банк не надав доказів, які саме умови договору були порушені відповідачами. Що стосується відмови у задоволенні позову про стягнення пені, то надані позивачем розрахунки не відповідають дійсності, оскільки розрахунки пені, які містяться в матеріалах справи відрізняються від розміру пені, який зазначений в позовній заяві.

Однак, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Звертаючись до суду з указаним позовом ПАТ КБ "Надра" просило стягнути солідарно з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року, яка утворилась станом на 04 липня 2014 року, зокрема: заборгованість за тілом кредиту - 43 076,06 доларів США; заборгованість за процентами - 3 653,60 доларів США та комісію в сумі 18 684,43 грн.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором як з позичальника, так і з поручителя, суд першої інстанції не звернув уваги на положення частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору поруки та реалізації банком права на дострокове стягнення кредиту, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Такий висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Такий висновок міститься у пункті 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц.

Однак, у порушення вищезазначених вимог закону та умов кредитного договору, питання про те, чи сплив щодо частини таких платежів строк, який визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції і який застосовується незалежно від доводів сторін, на підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції не дослідив.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції установлено, що у пункті 1.1 кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а пунктами 3.3.1 та 3.3.2 цього договору передбачено також обов`язок з погашення кредиту щомісячно до 10-го числа поточного місяця в сумі, яка складає 617,65 доларів США.

Згідно наданого розрахунку (а.с.7-9,238 т.1), складеного банком станом на 04 липня 2014 року, а згідно квитанцій від 11 вересня 2013 року (а.с.58-59 т.2), останній платіж було здійснено ОСОБА_1 11 вересня 2013 року, з даним позовом до суду ПАТ КБ "Надра" звернулося 07 серпня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України у зазначеній редакції.

Отже, звернувшись до суду з позовом, ПАТ КБ "Надра" пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_2 більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 слід відмовити з підстав припинення поруки.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з позичальника ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини третьої статті 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною першою статті 58 ЦПК України 2004 року передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування кредитними коштами, а також інших платежів передбачених договором.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2016 року, для з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, призначено судову бухгалтерську експертизу. На вирішення експертів поставлено наступні питання: 1) визначити вид погашень заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 від 12 грудня 2006 року, які були здійснені за період з 09 січня 2007 року по 04 липня 2014 року; 2) визначити розмір заборгованості за тілом кредиту, за процентами, а також комісії, пені, штрафів, станом на 04 липня 2014 року.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року експерту не надається за можливе здійснити розрахунки заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2006 року в розрізі платежів. В той же час, за даними бухгалтерського обліку ПАТ КБ "Надра" документально підтверджується наявність заборгованості по клієнту ОСОБА_1 у наступних розмірах: по кредиту - 43 067,05 доларів США; за процентами 3 971,83 доларів США; по платі за управлінням кредитом - 1 718,82 доларів США (а.с.30-38 т.3).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно погашення заборгованості підтверджуються документально та встановлені висновком експертизи, втім заборгованість була погашена лише частково, що підтверджується тим же висновком експертизи, наданим по другому питанню та з якого вбачається, що документально підтверджується наявність заборгованості по клієнту ОСОБА_1 .

Заперечення сторони відповідача проти висновку судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року, оскільки розмір заборгованості визначений експертом, а саме: по кредиту - 43 067,05 доларів США, станом на 11 лютого 2016 року; за процентами - 3 971,83 доларів США, станом 11 серпня 2014 року; по платі за управлінням кредитом - 1 718,82 доларів США, станом на 11 вересня 2014 року; в той час, як у позові, який пред`явлений ПАТ КБ "Надра" до суду, розмір заборгованості визначений станом на 04 липня 2014 року, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції установлено та це убачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 дійсно належним чином не виконувала свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, передбачених договором та законом, позивач, скориставшись своїм правом вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/648-Н від 12 грудня 2006 року, належним чином обґрунтувавши його й надавши відповідний розрахунок заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/648-Н від 12 грудня 2006 року станом на 04 липня 2014 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, в загальному розмірі 46 720,65 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 43 067,05 доларів США; заборгованості за процентами - 3 653,60 доларів США, врахувавши при цьому, що наявність заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43 067,05 доларів США та за процентами в розмірі 3 653,60 доларів США підтверджена і висновком судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року.

У той же час колегія суддів враховує, що розмір заборгованості за процентами в розмірі 3 971,83 доларів США визначений судовим експертом станом 11 серпня 2014 року, а тому заборгованість за процентами визначена апеляційним судом до стягнення станом на 04 липня 2014 року, в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що вимога про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 18 684,43 грн є необґрунтованою, оскільки сплата такої комісії не передбачена умовами укладеного між сторонами кредитного договору № 8/2006/840-К/648-Н від 12 грудня 2006 року, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по штрафу та пені, колегія суддів враховує висновок судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року, яким не встановлено наявність заборгованості позичальника перед банком за штрафом та пенею.

Вимога про стягнення заборгованості по платі за управлінням кредитом в розмірі 1 718,82 доларів США позивачем не заявлялася.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розміром заборгованості за кредитним договором у визначеній у розрахунку сумі та встановленим у висновку судово-економічної експертизи від 24 листопада 2017 року є безпідставними, оскільки відповідачем її не спростовано, як і не надано контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту та по відсоткам, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати, що складаються із судового збору, сплачені позивачем при подачі позовної заяви в розмірі 3 654,00 грн підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 , а сплачений останньою судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 827,00 грн підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (код ЄДРПОУ 20025456) заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/648-Н від 12 грудня 2006 року в загальному розмірі 46 720,65 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 43 067,05 доларів США; заборгованості за процентами - 3 653,60 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (код ЄДРПОУ 20025456) судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (код ЄДРПОУ 20025456) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко