Справа № 755/896/21                                                      Головуючий 1 інстанція- Гончарук В.П.
Проваження № 22-ц/824/5195/2021                                Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
25 березня 2021 року                                                                                    м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого  судді               Савченка С.І.,
            суддів                                     Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,
за участю секретаря              Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дніпровського районного суду м.Києва від 16 січня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявоюОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області, Дніпровський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційнї служби у м.Києві та Київській області про встановлення юридичного факту,-
в с т а н о в и в:
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, яку мотивував тим, що він є громадянином Російської Федерації та має намір набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство», позаяк його дід ОСОБА_2 згідно посвідки на проживання НОМЕР_1 від 19 червня 1925 року народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Новомиколаївка Мелітопольського району Запорізької області УРСР. Вказував, що 30 липня 2019 року він звернувся до Дніпровського РВ Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області із заявою про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням, однак 05 вересня 2020 року начальником Дніпровського РВ принято рішення про припинення провадження за його заявою, оскільки факт видачі Новомиколаївським сіль-Загс Мелітопольського району Запорізької області посвідки про народження ОСОБА_2 не підтверджено.
У зв`язку з наведеним, просив встановитифакт, що має юридичне значення, а саме, що його дід ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Новомиколаївка Мелітопольського району Запорізької області УРСР.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 16 січня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись із ухвалою, заявник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді і направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального та непраивльне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована неврахуванням судом тих обставин, що встановлення факту народження діда на території УРСР потрібне заявнику для набуття громадянства України і встановити даний факт в іншому порядку він не має змоги. Суд не врахував приписи п.44
                                                                        -  2  -
Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року, який передбачає у випадку відсутності документів, що підтверджують факт постйного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне судове рішення. Можливість встановлення в судовому порядку таких фактів підтверджується численою судовою практикою.
Заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, де вказало, що суд першої інстанції вірно відмовив у відкритті провадження, з урахуванням того, що даний факт не підлягає встановленню в судовому порядку, оскільки законом передбачений інший порядок оформлення набуття громадянства, а розгляд справи судом є перебиранням на себе функцій іншого органу.
В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мітрюшин Д.Ф. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу судді Дніпровського районного суд м.Києва як незаконну. 
Заінтересовані особи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленням згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх офіційні електронні адреси судових повісток та підтвердженням про їх отримання, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала відповідає не в повній мірі.
            Відмовляючи у відкритті провадження, суддяпершої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в порядку окремого провадження не можуть розглядатися заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. При цьому суд виходив з того, що питання набуття громадянства України врегульовано Законом України «Про громадянство» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року, а норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів, дії яких може бути оскаржена заявником у встановленому законом порядку.
Також суд керувався тим, що встановлення факту народження діда заявника на території України пов`язується з наступним вирішенням спору про право на набуття заявником громадянства України, а відтак заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Відповідно до положень ст.315 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи
                                                                        -  3  -
майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Таким чином, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій, а також невизначення законом іншого порядку їх встановлення.
Із заяви вбачається, що  ОСОБА_1 просить встановити факт народження його діда ОСОБА_2 на території УРСР з метою оформленнянабуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство».
Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Згідно з п.28 розділу «Документи, що подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням» Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу УНР, ЗУНР, Української Держави, Закарпатської України, УРСР (ч.1 ст.8 Закону), подає документи, передбачені п.п. «а» - «в» п.24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
                                                                        -  4  -
У п.44 вказаного Порядку зазначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу УНР, ЗУНР, Української Держави, Закарпатської України, УРСР, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, одним із документів на підтвердження обставин для встановлення належності до громадянства України є рішення суду, яким підтверджується факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абз.1 п.28 вказаного Порядку.
Таким чином, законом передбачено встановлення в судовому порядку юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи  майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на встановлення належності до громадянства України.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 629/1748/20, де скасовуючи ухвалу суду про відмову у відкритті провадження за заявою особи про встановлення факту його постійного проживання на території України, Верховний Суд зазначив, що закон передбачає встановлення судом юридичних фактів, які породжують право особи на встановлення належності до громадянства України.
Аналогічні висновки щодо підставності розгляду в судовому порядку справ про встановлення юридичних фактів, пов`язаних із набуттям особами громадянства України сформовано у цілому ряді постанов Верховного Суду, зокрема: від 30 квітня 2020 року у справі № 133/2348/17, від 05 листопада 2020 року у справі № 521/21665/18, від 03 грудня 2020 року у справі № 138/2654/18-ц, від 21 грудня 2020 року у справі № 526/2302/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 755/15263/18.
Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області про те, що даний факт не підлягає встановленню в судовому порядку, оскільки законом передбачений інший порядок оформлення набуття громадянства, а розгляд справи судом є перебиранням на себе функцій іншого органу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з викладених вище підстав. 
При цьому колегія суддів звертає увагу Державної міграційної служби, що предметом розгляду є встановлення факту проживання діда заявникана території УРСР, а не встановлення факту набуття заявником громадянства України, як помилково вважає заінтересована особа.
Посилання Держаної міграційної служби у відзиві на постанови Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 760/19921/16-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 недоречні, оскільки в данх справах мають місце інші фактичні обставини та правовідносини, а саме в даних справах заявники просили встановити факт їх належності до певної національності, які взагалі не підлягають судовому розгляду згідно закону.
За викладених обставин вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту народження його діда на території УРСР з метою оформленнянабуття громадянства України за територіальним походженням можуть бути предметом розгляду в судах у порядку, передбаченому главою 6 розділу ІV ЦПК України, а тому висновок судді першої інстанції про відмову у відкритті провадження є помилковим.
Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели
                                                                        -  5  -
до постановлення помилкової ухвали.
З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу судді Дніпровського районного суду м.Києва від 16 січня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий   

Судді: