Постанова                                              
Іменем України           
 
17 березня 2021 року                                                 
м. Київ
 
справа № 953/19283/19
провадження № 61-14172св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка Ірина Григорівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Хаус»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайки І. Г. про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 29 грудня 2008 року між ним та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено кредитний договір                   № 57952-42.1-08-2, відповідно до умов якого йому надано споживчий кредит у розмірі 590 000,00 грн з кінцевим строком повернення до 28 грудня 2009 року. На умовах, встановлених цим договором, позичальник зобов`язувався погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та можливі штрафні санкції. Відсоткова ставка за кредитом встановлена у розмірі 25 % річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 грудня 2008 року між ним та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е. А. про вчинення за договором іпотеки виконавчого напису.
03 листопада 2010 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис за реєстровим № 2766 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2011 року у справі № 2018/2-1534/11, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е. А. за реєстровим № 2766 за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року визнано недійсним та таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2013 року у справі № 640/4035/13-ц, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 810 864,55 грн.
У подальшому ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року у справі № 640/14919/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2017 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.
24 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги            № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42.
Згідно з витягом з додатку № 1 до вказаного договору сума заборгованості за кредитним договором складає 1 991 358,31 грн.
Також, 24 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І. Г.
У витягу з додатку № 1 до цього договору зазначено, що за цим договором банк відступив, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року та договором іпотеки від 29 грудня 2008 року.
Зазначив, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави державний реєстратор прав - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чайка І. Г. прийняла рішення № 47036863 від 24 травня 2019 року про реєстрацію права іпотекодержателя за договором іпотеки за ТОВ «ФК «Інвест Хаус».
Вказав, що іпотекою за договором іпотеки забезпечені вимоги банку за кредитним договором щодо сплати суми кредиту - 590 000,00 грн, 25 % річних за користування кредитом за період з 29 грудня 2008 року по 28 грудня 2009 року, а всього 737 500,00 грн. Однак, як вбачається з витягу з додатку № 1 до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року, загальна сума заборгованості, право вимоги якої банк відступив товариству, становить 1 991 358,31 грн. Склад цієї суми визначено у публічному паспорті активу, а саме сума основної заборгованості склала 570 000,00 грн, сума відсотків - 1 349 395,83 грн, сума неустойки - 14 447,92 грн. Отже, банк безпідставно збільшив склад вимог, забезпечених іпотекою за договором іпотеки.
Вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Таким чином, з 29 грудня 2009 року банк не мав права нараховувати йому відсотки за кредитним договором. Отже, на момент укладення договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року у банку не було права вимоги щодо сплати відсотків, які перевищують суму 147 500,00 грн, та нараховані поза межами строку кредитування.
Вказав, що оскільки з 29 грудня 2009 року банк не мав права нараховувати йому відсотки за кредитним договором, у банка відсутні підстави передавати новому кредитору право вимоги, яке у нього не існує, а як наслідок, предметом договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги стала заборгованість за кредитним договором, яку банк не мав права нараховувати.
З огляду на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права, договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року, укладений між відповідачами, належить визнати недійсним.
У зв`язку з тим, що договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року є недійсним, відступлення права вимоги за основним зобов`язанням не відбулось.
За таких обставин і договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року також необхідно визнати недійсним.
Посилався на те, що порушення його прав внаслідок укладення оспорюваних договорів полягає у штучному та безпідставному збільшенні розміру грошового зобов`язання перед банком, грошові вимоги, які набуло ТОВ «ФК «Інвест Хаус» внаслідок укладення оспорюваних договорів, не ґрунтуються на умовах кредитного договору та суперечать приписам чинного законодавства. 
Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року є недійсним, він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, зокрема, такий правочин не може бути підставою для державної реєстрації права іпотекодержателя за ТОВ «ФК «Інвест Хаус».
Зазначив, що оскільки договір про відступлення права вимоги є недійсним, у державного реєстратора не було правових підстав для прийняття рішення № 47036863 від 24 травня 2019 року про реєстрацію права іпотекодержателя за ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Таким чином, реєстрація права іпотекодержателя за товариством без належних правових підстав порушує його права як власника предмета іпотеки.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд:
визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус»;
визнати недійсним договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І. Г. за реєстровим № 655;
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайки І. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036863 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937;
визнати протиправним та скасувати запис про іпотеку № 31707930 від 29 грудня 2008 року, за яким за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937;
визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайки І. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036407 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937;
визнати протиправним та скасувати запис про обтяження № 31707454 від 29 грудня 2008 року, за яким за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2020 року у складі судді Ніколаєнко І. В. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайки І. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036863 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» зареєстровані права іпотекодержателя за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чайки І. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47036407 від 24 травня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «ФК «Інвест Хаус» зареєстровані права обтяжувача забороною на нерухоме майно за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 10937. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт порушення його прав та інтересів, які підлягають захисту.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Строк кредитування за кредитним договором № 57952-45.1-08-2 від 29 грудня 2008 року сплив 28 грудня 2009 року і після 28 грудня 2009 року у ПАТ «Банк «Київська Русь» припинилося право нараховувати відсотки за правомірне користування кредитними коштами.
Максимальна сума грошового зобов`язання за кредитним договором № 57952-45.1-08-2 від 29 грудня 2008 року, забезпеченим іпотекою за договором іпотеки, складає 737 500,00 грн.
З витягу з додатку № 1 до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року вбачається, що загальна сума заборгованості, право вимоги якої ПАТ «Банк «Київська Русь» відступило ТОВ «ФК «Інвест Хаус», становить 1 991 358,31 грн.
Згідно із загальновизнаним принципом приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet» ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. 
Оскільки з 29 грудня 2009 року ПАТ «Банк «Київська Русь» не мало права нараховувати ОСОБА_1 відсотки за кредитним договором, то у банку не було підстав передавати ТОВ «ФК «Інвест Хаус» право вимоги, якого у нього не існує.
За таких обставин предметом договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року стала заборгованість за кредитним договором № 57952-45.1-08-2 від 29 грудня 2008 року, яку ПАТ «Банк Київська Русь» не мало права нараховувати.
Зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права, місцевий суд прийшов висновку, що умови договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 травня 2019 року у цій частині порушують положення статей 512, 514 ЦК України.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права.
За таких обставин договір про відступлення неіснуючого права вимоги є нікчемним.
Враховуючи похідний характер іпотеки від основного зобов`язання, місцевий суд вважає нікчемним, як такий, що суперечить статті 24 Закону України «Про іпотеку», й договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року.
З огляду на те, що договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 24 травня 2019 року є нікчемним у частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року, у державного реєстратора прав на нерухоме майно не було правових підстав для прийняття рішення № 47036863 від 24 травня 2019 року про реєстрацію прав іпотекодержателя за ТОВ «ФК «Інвест Хаус».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що незгода позичальника з розміром заборгованості (нарахування відсотків, неустойки після закінчення строку дії договору) не може бути підставою для задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказане не є підставою для визнання договорів відступлення права вимоги недійсними, так само не є підставою і для визнання вказаних правочинів нікчемними, але є підставою за доведеністю для відмови у задоволенні частини вимог щодо стягнення заборгованості, однак, у даному випадку товариство до ОСОБА_1 не пред`являло таких вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи нове рішення у справі не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/4836/17-ц, від 07 серпня 2020 року у справі № 753/20438/17, від 12 серпня 2020 року у справі № 921/353/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 2-1027/10, від 01 липня 2020 року у справі № 456/4028/16-ц.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Нормами чинного законодавства передбачено, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ТОВ «ФК «Інвест Хаус» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
28 вересня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
10 лютого 2021 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що 29 грудня 2008 року між ПАТ «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 57952-42.1-08-2, відповідно до умов якого позичальнику надано споживчий кредит у розмірі 590 000,00 грн з кінцевим строком повернення до 28 грудня 2009 року. На умовах, встановлених цим договором, позичальник зобов`язувався погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та можливі штрафні санкції. Відсоткова ставка за кредитом встановлена у розмірі 25 % річних (т. 1 а. с. 16 - 18).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 грудня 2008 року між ним та банком укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 19 - 24).
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е. А. про вчинення за договором іпотеки виконавчого напису.
03 листопада 2010 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис за реєстровим № 2766 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2011 року у справі № 2018/2-1534/11, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2011 року, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Е. А. за реєстровим № 2766 за договором іпотеки від 29 грудня 2008 року визнано недійсним та таким, що не підлягає виконанню. (т. 1 а. с. 25 - 27).
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2013 року у справі № 640/4035/13-ц, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 810 864,55 грн (т. 1 а. с. 32 - 40).
У подальшому ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року у справі № 640/14919/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2017 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог (т. 1 а. с. 42 - 44, 45 - 48, 49 - 51).
Постановою правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) рішенням від 19 березня 2015 року № 61 запровадила тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк «Київська Русь» строком на три місяці з 20 березня до  19 червня 2015 року; призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», яка приступає до виконання обов`язків 20 березня 2015 року відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О. Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.
24 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, та договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору права вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.
За цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надано банку відповідно до умов основних договорів.
Пунктом 4 цього договору передбачено, що за відступлення права вимоги за основними договорами відповідно до цього договору, включених до складу лоту F29GL42051, та відповідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 23 квітня 2019 року новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 2 115 722,32 грн без ПДВ (т. 1 а. с. 56 - 61).
У витягу з додатку № 1 до цього договору зазначено, що за цим договором банк відступив право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року. Розмір права вимоги становить 1 991 358,31 грн (т. 1 а. с. 62 - 63).
24 травня 2019 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому іпотекодержателю/заставодержателю належні банку, а новий іпотекодержатель/заставодержатель набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до іпотекодавців, заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавців, заставодавців, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавців, заставодавців або які зобов`язані виконати обов`язки іпотекодавців, заставодавців за іпотечними договорами, договором застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Вказано, що новий іпотекодержатель/заставодержатель сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Відступлення банком новому іпотекодержателю/заставодержателю прав за договором іпотеки/застави здійснюється у зв`язку з відступленням права вимоги за основними зобов`язаннями, визначеними у договорі про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року.
За цим договором новий іпотекодержатель/заставодержатель в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває наступні права первісного іпотекодержателя/заставодержателя за договорами іпотеки/застави, а саме: одержати переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, заставодавця у порядку, визначеному договорами іпотеки/застави, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу» задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), що випливають з умов кредитних договорів та/або договорів іпотеки/застави за рахунок майна, вказаного у договорах іпотеки/застави та додатках до цих договорів. Права банку за договорами іпотеки/застави переходять до нового іпотекодержателя/заставодержателя відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.
Відповідно до пункту 4.1 цього договору вартість відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави сплачена новим іпотекодержателем/заставодержателем в межах оплати вартості відступлення права вимоги за основними зобов`язаннями (кредитними договорами), права вимоги за якими відступлені банком новому іпотекодержателю/заставодержателю відповідно до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та входить до суми 2 115 722,32 грн, сплаченої новим іпотекодержателем/заставодержателем банку відповідно до договору № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 24 квітня 2019 року про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 23 квітня 2019 року (т. 1 а. с. 64 - 68).
З додатку № 1 до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І. Г. 24 квітня 2019 року за реєстровим № 655, вбачається, що договір іпотеки від 29 грудня 2008 року з усіма додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповненнями до вказаного договору тощо, що є невід`ємними його частинами, укладено між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І. О. за реєстровим № 10937. Визначено, що іпотекодавцем є ОСОБА_1 , предметом іпотеки - квартира АДРЕСА_1 загальною площею 81,6 кв. м, житловою площею 54,7 кв. м, що входить до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців/заставодавців за такими договорами (т. 1 а. с. 69, 70).
Згідно з інформацією про кредит (згідно з договором) загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 57952-42.1-08-2 від 29 грудня 2008 року становить 1 919 395,83 грн, з яких залишок за тілом кредиту 570 000,00 грн, залишок за відсотками - 1 349 395,83 грн, залишок з пені та штрафів - 14 447,92 грн (т. 1 а. с. 71, 72).
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. 
За правилом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом.
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.
Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.
Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17.
Позивач на обґрунтування неправомірності відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки вказує на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а відступлення права вимоги, якої не існувало станом на момент відступлення є неможливим, а також посилається на те, що з 29 грудня 2009 року первісний кредитор не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором, тому на момент укладення договору від 24 травня 2019 року у банку не було права вимоги щодо сплати відсотків, які перевищують суму 147 500,00 грн, та нараховані поза межами строку кредитування. 
Інших доводів щодо неправомірності відступлення права вимоги позивачем вказано не було.
Під час розгляду справи судами встановлено, що кредитний договір від 29 грудня 2008 року та договір іпотеки від 29 грудня 2008 року не визнано недійсними, зобов`язання за кредитним договором позивачем не виконані. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених  ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки під час укладання оспорюваного правочину між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус», сторонами дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договорів.
Визначаючи, що зобов`язання переходить до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, необхідно враховувати, що відступлення таких прав є неможливим лише стосовно недійсних вимог (тобто лише в разі недійсності самого правочину, в силу якого виникло кредитне зобов`язання).
Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/4836/17-ц, від 07 серпня 2020 року у справі № 753/20438/17, від 12 серпня 2020 року у справі № 921/353/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 2-1027/10, від 01 липня 2020 року у справі № 456/4028/16-ц колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, алез різними фактичними обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
У справі № 444/9519/12 вирішувалось питання про безпідставне нарахування кредитодавцем відсотків за договором після спливу строку його дії. Це питання може вирішуватись під час стягнення заборгованості з боржника, проте не може бути підставою для видання недійсним договору про відступлення права вимоги.
Обставини справи № 921/353/19 не є тотожними з обставинами справи № 953/19283/19. У справі, що переглядається, попередній кредитор передав новому кредитору вимогу, дійсність якої позивачем не спростована. Непогодження позивача з розміром вимоги не може бути підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. 
Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 
№ 639/4836/17 не вирішено спір по суті, а направлено справу на новий апеляційний розгляд. При цьому, під час повторного розгляду цієї справи у касаційному порядку (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року) було висловлено правову позицію про те, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується.
Не є тотожними обставини справ № 753/20438/17 та № 2-1027/10 (провадження № 61-21775св19) з обставинами справи, що переглядається. У справі № 753/20438/17 на момент відступлення права вимоги у відповідача не існувало такого права, а у справі № 2-1027/10 встановлено недоведеність факту набуття права вимоги за кредитним договором. У справі № 2-1027/10 було встановлено факт невиконання зобов`язання за кредитним договором № 102 від 28 лютого 2008 року, натомість у додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 28 травня 2019 року зазначена інша дата укладення кредитного договору - 29 лютого 2008 року.
У справі № 456/4028/16-ц Верховним Судом у постанові від 01 липня 2020 року зроблено висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, оскільки позивачем не доведено право вимоги до відповідача.
У справі, що переглядається позивачем не заперечується наявність у нього заборгованості перед первісним кредитором, разом з тим, доводи позовної заяви та касаційної скарги зводяться лише до незгоди заявника з розміром заборгованості права вимоги за якою перейшло до нового кредитора.
Заявник не вказує яким чином на етапі реєстрації за відповідачем права власності на предмет іпотеки порушені права позивача неправильним, на його думку, розрахунком заборгованості за кредитним договором. 
Позивач не позбавлений права спростовувати розмір заборгованості у межах пред`явлених до нього вимог про стягнення цієї  заборгованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -       без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	  А. А. Калараш	
 	  І. В. Литвиненко	
 	 	
 	Є. В. Петров