ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 р. 	Справа № 440/4294/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року (ухвалене суддею Удовиченко С.О.)  по справі № 440/4294/20
за позовом             Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до             Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області                     
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 03.04.2020 р. № Ф-10542-51/3171, винесену ГУ ДПС у Полтавській області зі слати єдиного внеску на суму 11016,72 грн;  зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення операції щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування фізичними особами і підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування за 2019 рік на суму 11016,72 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 р. адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.04.2020 р. № Ф-10542-51/3171 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 11016,72 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 р. та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”  та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляціійної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 18.01.2002 р. перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець та  з 01.04.2012 р.   є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника податку серія А № 079742 від 23.03.2012 р., а з 2013 року  пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 04.03.2013 р.  
20.02.2020 р. позивачем подано до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік, в якому визначено до сплати 11016,72 грн. єдиного внеску.
Позивач 07.05.2020 р. звернувся до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Полтавській області зі скаргою, в якій просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 11016,72 грн.; внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення операції щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами розгляду якої Держвною податковою службою України, Головним управлінням ДПС у Полтавській області листами від 15.07.2020 р. № 22390/6/99-00-06-03-01-06 та від 01.06.2020 р. № ФОП/С/С3497/16-31-33-02-13 позивачу повідомлено, що порядком № 435 не передбачено повторне подання Звіту, також цим порядком не передбачено самостійне виправлення зазначеного типу помилок. При цьому письмове звернення від платників щодо визнання Звіту не чинним, немає законодавчих підстав, оскільки пунктом 16 розділу ІІ Порядку № 435 визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник. Також було зазначено, що на законодавчому рівні відсутні підстави для скасування чи коригування самостійно визначених та нарахованих сум єдиного внеску.
03.04.2020 р. ГУ ДПС у Полтавській області  сформовано та направлено позивачу вимогу від 03.04.2020 р. № Ф-10542-51/3171 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 11016,72 грн.
Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що подання позивачем відповідної звітності про нарахування єдиного внеску не є визначальною для прийняття вимоги про сплату недоїмки, оскільки добровільна участь у сплаті єдиного внеску, може бути підтверджена не шляхом подання звітності, а шляхом укладання відповідного Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, передбаченого "Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”  та не менше за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”).
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 4 статті 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” встановлено, що особи, зазначені, зокрема, у пункті 4 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз  вищевказаних  норм вказує, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони отримують пенсію за віком.
Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.
Позивач отримує пенсію за віком, яка призначена йому в 2013 році, відповідно до ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, та має право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно ч. 4 ст. 4 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Судовим розглядом встановлено, що позивач, який є пенсіонером, помилково подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, Додаток 5, за 2019 рік, в якому самостійно визначено розмір Єдиного державного соціального внеску до сплати в розмірі 11016,72 грн. Оскільки фізичні особи-підприємці, які є пенсіонерами, не зобов`язані сплачувати ЄСВ, то оскаржувана вимога  про сплату боргу є протиправною, у зв`язку з чим  підлягає скасуванню.
Доводи апелянта, що самостійна подача позивачем вищезазначеного звіту підтверджує, що він добровільно здійснює участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів здійснення позивачем добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного  соціального страхування в порядку, визначеному ст. 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне страхування».
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, а вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного Управління ДПС у Полтавській області від 03.04.2020 р. № Ф-10542-51/3171 скасуванню.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі № 440/4294/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін