ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/15737/20
Провадження № 22-ц/4820/318/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Журбіцького В.О.
 
учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року (суддя Мазурок О.В.) за заявою ОСОБА_1 . заінтересована особа Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення батьківства,
в с т а н о в и в :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення батьківства.
Заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Розділля Горлицького району Краківської області народився її біологічний батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Борислав Львівської області. 
За життя у ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_4 народилося 4 дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ,1934 р.н., ОСОБА_7 , 1940 р.н., ОСОБА_8 ,1937 р.н. 
Заявник вказувала, що відповідно до скороченої копії свідоцтва про народження виданого воєводством Малопольське ЗАГС в Ліпінках – ОСОБА_9 , народилась   ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження – Роздзєлє, Польща, батьками зазначено: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
У 1945 році родина була переселена у Кіровоградську область. При переселенні у Польщі ними було залишено господарське майно, яке складалось з житлового будинку – 90 кв.м, комори 97 кв.м, землі – 2 га, в тому числі орної 1,05 га.
Того ж року з Польщі до Ворошиловградської області була переселена родина її діда, до якої входили: голова родини – ОСОБА_12 , 1876 року народження, та його дружина – ОСОБА_13 ,1877 р.н., їх донька ОСОБА_14 ,1911 р.н., та її чоловік ОСОБА_15 ,1909 р.н. 
З 1947 року обидві родини переїхали проживати у Тернопільську область.
У 1948 році її батьки погодилися на пропозицію ОСОБА_16 передати їй на виховання та утримання їх доньку ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) - заявницю по справі, оскільки власних дітей у них з чоловіком не могло бути через медичні покази, крім того, таким чином можна було уникнути сплату податків на бездітність. 
З 1948 року заявниця проживала у сім`ї своєї тітки та відвідувала школу у селі Підзамочок Бучацького району Тернопільської області, зі слів тітки була записана як ОСОБА_19 , а не ОСОБА_20 . У 1953 році заявниці було видано документи про закінчення 7 класів на ім`я ОСОБА_19 . Того ж року вона отримала поновлене свідоцтво про народження, відповідно до якого була записана як ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження Республіка Польща, Краківська область, Ясловський район, село Дошниця, батьками вказано: ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .
У 1957 році вона одружилась з ОСОБА_24 та змінила дівоче прізвище ОСОБА_25 на прізвище ОСОБА_26 .
Зазначала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_27 , як біологічні батьки заявниці, визнавали її своєю донькою, утримували, займалися її вихованням та піклувалися про неї протягом усього їхнього життя. Питань про те, що вони офіційно не записані її батьками не виникало, оскільки всім були відомі обставини, і це не мало для них важливого значення. У заявниці наявні витяги з актів цивільного стану про народження її брата та сестер: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якими їхніми батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_27 . Однак у свідоцтві про народження ОСОБА_1 , вказані інші особи. Наразі встановлення факту батьківства їй необхідно для оформлення спадщини після смерті її біологічного батька ОСОБА_10 на майно, яке залишилося у Польщі.
З метою виправлення в актовому записі про своє народження даних про батьків вона зверталась до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, проте отримала відмову у зв`язку з відсутністю достатніх підстав.
Посилаючись на зазначене, з урахуванням заяви про уточнення вимог, просила встановити факт, що рідними батьками ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та мати ОСОБА_4 (арк.56).
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення батьківства не породжує юридичних наслідків для заявниці, оскільки в поновленому свідоцтві про народження ОСОБА_31 записано батьків: ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ..
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що нею надано достатньо доказів того, що її біологічними батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Суд не дав оцінки витягам з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження її брата та сестер, нотаріально посвідченим заявам свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які підтвердили всі обставини на які вона посилалась у своїй заяві. Також суд безпідставно не взяв до уваги скорочену копію свідоцтва про народження ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пославшись на те, що вона як заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 та її ім`я ОСОБА_35 . 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Представник Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_21 народилась ІНФОРМАЦІЯ_11 , в Республіці Польща Краківська область, Ясловський район, село Дошниця, матір`ю є ОСОБА_23 , а батько ОСОБА_22 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11 червня 2014 року.
Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_21 10.12.1957 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_24 , прізвище після реєстрації шлюбу у подружжя стало ОСОБА_26 , ОСОБА_26 .
Як вбачається із скороченої копії свідоцтва про народження виданої Малопольським воєводством, ЗАГС в Ліпінках Республіки Польща ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_12 в Роздзєлє, Польща, батьками зазначено: ОСОБА_36 та ОСОБА_37 .
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 у місті Борислав Львівської області.
Згідно архівної довідки №С-10 від 14.01.2020 року, виданої Державним архівом Львівської області, родина у складі: ОСОБА_3 , 1907 р.н. - голова родини, ОСОБА_27 , 1905 р.н., ОСОБА_6 , 1934 р.н., ОСОБА_38 , 1937 р.н., ОСОБА_39 , 1940 р.н., ОСОБА_40 , 1944 р.н., у 1945 році була переселена у Кіровоградську область із села Розділля Горлицького повіту Краківського воєводства (Польща) у зв`язку з Угодою від 09.09.1944 р. між УРСР та Польським комітетом національного визволення.
При переселенні ними було залишено господарське майно, яке складалося із житлового будинку – 90 кв.м, комори – 97 кв.м, землі – 2,0 га (в тому числі орної 1,05 га).
Згідно архівної довідки №С-11 від 14.01.2020 року виданої Державним архівом Львівської області, родина у складі: ОСОБА_12 , 1876 р. н. - голова родини, ОСОБА_13 , 1877 р.н., ОСОБА_16 , 1911р.н., ОСОБА_41 , 1909 р.н. у 1945 році була переселена у Ворошиловградську область із села Дошниця Яслівського повіту Краківського воєводства (Польща) у зв`язку з Угодою від 09.09.1944 р. між УРСР та Польським комітетом національного визволення.
При переселенні ними було залишено господарське майно, яке складалося із житлового будинку та сіней – 200 кв.м, боїска – 166 кв.м, складського приміщення -48 кв.м, оборогу - 32 кв.м, шпіхліру – 60 кв.м, пивниці – 40 кв.м, будівлі поза садибою -40 кв.м, саду – 25 коренів, землі – 15 га (в тому числі орної 10 га). 
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини (роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в компетентних органах.
На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до статті 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося.
Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема статті 53 КпШС УРСР.
На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).
Згідно з статті 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.
Відповідно до пунктів 6, 7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила частин другої, третьої статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року.
У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 570/2797/13-ц (провадження № 61-5970св18).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів установлені ст. 16 ЦК України.
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності та законності.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку про те, що встановлення юридичних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності певних обставин, які мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав.
За відсутності спору про право цивільне юридичні факти підлягають встановленню судом у порядку окремого провадження.
Одними із фактів, який може бути встановлений судом, є встановлення батьківства, визнання батьківства.
Заява про встановлення батьківства підлягає задоволенню в порядку окремого провадження лише за умови, що встановлення цього факту породжує юридичні наслідки для заявниці, а саме права на спадкування.
Із поданих заявницею документів, вбачається, що 10 липня 1953 року було поновлено запис про народження заявниці, ОСОБА_42 . В графі «відомості про заявника» в актовому записі про народження, ОСОБА_43 №136 від 10.07.1953 року, поновленому Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), зазначена власне сама заявниця – ОСОБА_19 та проставлено її підпис про те, що вона була згідна з усіма відомостями, що зазначені в актовому записі про її народження. Батьком дитини зазначений – ОСОБА_22 , мати дитини зазначена - ОСОБА_23 . Така державна реєстрація народження була проведена за заявою заявниці, актовий запис про народження підписаний саме нею (а.с.23, 24).
Зважаючи на зазначене, встановлення факту, що рідними батьками ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та мати ОСОБА_4 , при наявності актового запису №136 від 10.07.1953 року, поновленому Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), про народження заявниці: Батьком дитини зазначений – ОСОБА_22 , мати дитини зазначена - ОСОБА_23 , не породжує юридичних наслідків для ОСОБА_1 . 
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви є правильним.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою заяви та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 22 лютого 2021 року.

Судді                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

                                                                               О.І. Ярмолюк