Справа № 130/1017/20
Провадження № 22-ц/801/220/2021
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимощук Євгеній Сергійович, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шепеля К. А. в залі суду в м. Жмеринка Вінницької області без участі сторін, 
у цивільній справі № 130/1017/20 за позовом керівника Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – Фермерського господарства «Жмеринський зерно-промисловий комплекс», про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою, витребування земельної ділянки на користь держави, 
встановив:
У травні 2020 року керівник Жмеринської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-17393/15-18-СГ від 30.09.2019, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером 0521084200:05:004:0429, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, а також витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вказану земельну ділянку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-17393/15-18-СГ від 30.09.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, з кадастровим номером 0521084200:05:004:0429, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. На підставі вказаного наказу 07.10.2019 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.
У подальшому, 21.10.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді Фермерського господарства «Жмеринський зерно-промисловий комплекс» на підставі договору оренди землі від 30.10.2019.
Наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка витребуванню у ОСОБА_1 на користь держави, оскільки на момент отримання земельної ділянки у власність на території Жмеринського району Вінницької області відповідач ОСОБА_2 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для тих же цілей на території Магдалинівського району Дніпропетровської області. Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області при прийнятті оспорюваного наказу не перевірило факт реалізації ОСОБА_2 права на отримання у власність земельної ділянки, що призвело до вибуття землі із державної власності.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-17393/15-18-СГ від 30 вересня 2019 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером 0521084200:05:004:0429, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельну ділянку з кадастровим номером 0521084200:05:004:0429, загальною площею 2,0 га, що розташована на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-17393/15-18-СГ від 30 вересня 2019 року у власність ОСОБА_2 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що приймаючи оспорюваний прокурором наказ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером 0521084200:05:004:0429, розташованої на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не перевірив факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ Головного управління про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, як і наказ про передачу такої ділянки у власність, є незаконним. Визнання незаконним рішення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про передачу відповідачеві ОСОБА_2 у власність державної землі припиняє правомочності відповідача як власника землі та є підставою для витребування земельної ділянки у державну власність, враховуючи, що земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника, в тому числі внаслідок недобросовісного виконання посадовими особами Управління Держгеокадастру власних повноважень, відповідач ОСОБА_2 не мав права відчужувати вказану земельну ділянку, про що набувач ОСОБА_1 не знав та не міг знати, а тому вказана земельна ділянка підлягає витребуванню у нього у державну власність.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимощук Є. С., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просить вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник через свою необізнаність про наслідки визнання позову направив до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність, і судом, в порушення вимог ч. 2 ст. 4 ст. 206 ЦПК України, не роз`яснено процесуальних наслідків вказаних дій, вказане порушення в частині не роз`яснення йому наслідків вчинення ним процесуальної дії підтверджується змістом самого оскаржуваного рішення. Тому вважає, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено процесуальні норми ч. 2 та ч. 6 ст. 206, ст. 263 ЦПК України. Також судом не застосовано позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.11.2019 у справі №645/4220/16-ц, в якій вказано, що не може добросовісний набувач відповідати за бездіяльність влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству. Крім того, сторонами не заперечувався факт добросовісності набуття ним земельної ділянки у власність. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог про витребування майна суд мав враховувати, що скаржник втратив право власності на земельну ділянку після того, як в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_2 , який продав йому земельну ділянку, набув її на підставі можливо незаконних дій та маніпуляцій з документами. Звертає увагу, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та нотаріус – зобов`язані були провести перевірку та гарантувати правомірність переходу до ОСОБА_1 прав на спірну земельну ділянку. Оскаржуваним судовим рішенням він позбавлений права власності на земельну ділянку без компенсації і не може розраховувати на отримання іншої земельної ділянки від держави. Тому вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині витребування у нього, як добросовісного набувача, земельної ділянки належало б відмовити. До того ж в матеріалах справи відсутні докази дотримання встановленого абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» порядку, який би надавав прокурору право на звернення до суду.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві керівник Жмеринської місцевої прокуратури просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, доводи викладені у відзиві аналогічні доводам позовної заяви, в тому числі щодо повноважень прокуратури пред`являти позов до суду.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тимощук Є. С. підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив її задовольнити. Представник Жмеринської місцевої прокуратури Кравчук О. Л. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві, просив рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 , представники Головного управління Держгеокадастру та Фермерського господарства «Жмеренський зерно-промисловий комплекс» в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15 вересня 2015 року (а.с.25).
Відповідач ОСОБА_2 04 червня 2019 року звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 2,0000 га кадастровий номер 0521084200:05:004:0429 у власність для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Водночас повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення він не скористався (а.с.23, 62).
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-11235/15-19-сг від 5 липня 2019 року вказане клопотання задоволено. Надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 2,0000 га з кадастровим номером 0521084200:05:004:0429 із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення – 01.03) (а.с.26, 63).
09 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 2,0000 га кадастровий номер 0521084200:05:004:0429 у власність для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Водночас повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення він не скористався (а.с.27, 60).
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-17393/15-19-сг від 30 вересня 2019 року вказане клопотання задоволено. Затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Надано у власність ОСОБА_2 , земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Носковецької сільської ради Жмеринського району, площею 2,0000 га із кадастровим номером 0521084200:05:004:0429 – для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення – 01.03). Зобов`язано ОСОБА_2 виконувати обов`язки землевласника відповідно до статті 91 Земельного кодексу України. Зобов`язано відділ у Жмеринському районі Головного управління внести відповідні зміни в земельно-облікові документи (а.с.30, 61).
На підставі цього наказу державним реєстратором Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Бойком А. В. 7 жовтня 2019 року зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , що вбачається з копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.21).
Згідно з договором купівлі-продажу від 21 жовтня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Бершадьського районного нотаріального округу Вінницької області Хмель Н. О., відповідач ОСОБА_2 продав, а відповідач ОСОБА_1 купив земельну ділянку площею 2,0000 гав межах згідно з планом, що знаходиться на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.31-34).
Відомості про цей правочин внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.19).
Як встановлено з цього ж Державного реєстру, 30 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір оренди придбаної ним у відповідача ОСОБА_2 , земельної ділянки з третьою особою по справі Фермерським господарством «Жмеринський зерно-промисловий комплекс» строком на 10 років (а.с.19 на звороті - 20).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідач ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-6145/15-17-СГ від 11 жовтня 2017 року вже безоплатно отримав у власність земельну ділянку площею 2,00 га кадастровий номер 1222384000:01:002:1162 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстроване право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку (а.с.22).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 на час видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області спірного наказу, всупереч частині четвертій статті 116 Земельного кодексу України, вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки по вказаному виду використання не перевірило, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності.
Також суд дійшов до висновку про необхідність витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 , оскільки він незаконно набув право власності на земельну ділянку, яка вибула з державної власності поза волею власника, в тому числі внаслідок недобросовісного виконання посадовими особами Управління Держгеокадастру власних повноважень, і ОСОБА_2 не мав права відчужувати земельну ділянку, про що набувач ОСОБА_1 не знав та не міг знати.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Між сторонами виник спір стосовно правовідносин, на які поширюється дія Земельного Кодексу України. 
Статтею 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статей 81, 116 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності 
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з частиною шостою, восьмою та дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.
Відповідно до частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідач ОСОБА_2 на час видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області спірних наказів всупереч частині четвертій статті 116 Земельного кодексу України, використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-6145/15-17-СГ від 11 жовтня 2017 року та вже безоплатно отримав у власність земельну ділянку площею 2,00 га кадастровий номер 1222384000:01:002:1162 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстроване право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 22).
Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою, взявши до уваги, що відповідач ОСОБА_2 повторно отримав у власність земельну ділянку, а тому така передача земельних ділянок не відповідає законодавству, такі висновки відповідають встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що через свою необізнаність щодо наслідків визнання заявленого позову у виді припинення права власності подав до суду першої інстанції заяву про визнання позову і суд, в порушення вимог частини другої, четвертої статті 206 ЦПК України не роз`яснив йому процесуальних наслідків його дій по визнанню позову, та без наявності на те законних підстав прийняв рішення про задоволення позову, однак, вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки як слідує із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог не на підставі статті 206 ЦПК України (визнання позову відповідачем). Крім того, заява про визнання позову не є безумовною підставою для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та нотаріус – зобов`язані були провести перевірку та гарантувати правомірність переходу до ОСОБА_1 прав на спірну земельну ділянку жодним чином не спростовують визначених положеннями пункту 6 частини першої статті 3, частини першої статті 12, частини другої – четвертої статті 13 Цивільного кодексу України обов`язків його як суб`єкта цивільних правовідносин, добросовісно та розумно використовувати свої права та утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб та не допускати обставини зловживання правами. 
Що стосується тверджень скаржника з приводу того, що у задоволенні позовних вимог в частині витребування у нього, як добросовісного набувача, земельної ділянки належало б відмовити, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. 
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до статей 318, 324 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Обставини даної справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як видача Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність.
З огляду на те, що земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, так як наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на підставі положень статті 388 ЦК України.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постановах від 01.09.2020 у справі №700/460/17 та від 04.11.2020 у справі №363/2301/17, що відповідає положенням частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання скаржника на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.11.2019 у справі №645/4220/16-ц є помилковим, оскільки викладеній у ній обставини (незаконне відчуження квартири; визнання покупця квартири добросовісним набувачем) не є подібними до правовідносин у цій справі.
Скаржник звертає увагу що оскаржуваним рішенням суду він позбавлений права власності на земельну ділянку без компенсації і не може розраховувати на отримання іншої земельної ділянки від держави, однак, у частині першій статті 661 ЦК України вказується на те, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
А тому відповідач ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися з вимогою про відшкодування завданих збитків до продавця. 
При цьому, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.10.2020 у справі №381/375/19 за подібних правовідносин (отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок особою, яка вже використала своє право на отримання у власність земельної ділянки даного виду використання, та відчуження такої земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу іншій особі).
Щодо посилань скаржника про порушення вимог законодавства щодо підстав та порядку звернення прокурора на захист інтересів держави слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у виключних випадках та в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до пункту 1 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області» затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Згідно з пунктом 13 вказаного Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. 
Тобто органом уповноваженим державою на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності на території Вінницької області є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.
З урахуванням того, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області незаконно надано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з чим управління є відповідачем у даній справі, тому у нього відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом.
Тому у відповідності до абз. 2 частини п`ятої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Жмеринська місцева прокуратура уповноважена представляти інтереси держави в суді, набувши при цьому статусу позивача.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 № 698/119/18.
Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо встановлених обставин справи.
Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимощук Євгеній Сергійович, залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

       Головуючий                                   Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                   І. В. Міхасішин 

                                                                 В. В. Сопрун