ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                       Головуючий І інстанції: Шевченко І.Г.
19 березня 2021 р. 	Справа № 480/387/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и в:
20.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі – ГУ ДПС у Сумській області) від 27.11.2017 року № 11024317, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 10.416,67 грн.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що у 2017 року придбала автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser Prado 150. Для розрахунку транспортного податку з фізичних осіб та визначення середньоринкової вартості придбаного нею автомобіля, вона скористалася калькулятором на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Також зверталася до Міністерства економічного розвитку і торгівлі за роз`ясненням щодо сплати нею транспортного податку на автомобіль у 2017 році. З урахуванням чого визначила, що як платник податків у 2017 році не повинна була проводити розрахунок сплачуваного податку та подавати декларацію з даного приводу до податкового органу, оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача є нижчою від середньоринкової вартості транспортних засобів, які є об`єктом оподаткування. 
У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що контролюючий орган не розраховує середньоринкову вартість транспортного засобу, а використовує лише ті дані, які визначає та опубліковує Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі  - Мінекономрозвитку).
Відповідно до підпункту  267.2.1. ст.  267 Податкового кодексу України (далі – ПК України)  вказує на те, що щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Згідно з Переліком легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року об`єктом оподаткування є транспортний засіб з такими ж характеристиками, що перебуває у власності позивача.
Відповідач не погоджується з доводами позивача про неправильне визначення середньоринкової вартості транспортного засобу, виходячи з того, що з метою правильного застосування норм законодавства ГУ ДФС у Сумській області листом від 05.10.2017 року зверталося за роз`ясненнями до ДФС України, у відповідь на яке ДФС України листом від 24.10.2017 року повідомила, що середньоринкова вартість автомобіля марки Toyota модель Land Cruiser Prado 150 з об`ємом циліндрів двигуна – 2800 см. куб., тип палива - дизель, 2016 року випуску, становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року та такий автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році. Також вказаним листом було підтверджено, що легковий автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 оподатковується транспортним податком до одного року (включно), а однорічного віку автомобіль досяг 04.10.2017 року (первинна реєстрація автомобіля проведена 04.10.2016 року) відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та договору купівлі-продажу від 01.06.2017 року.
У відповіді на відзив позивач зазначила, що транспортний засіб, власником якого вона є, не є об`єктом оподаткування транспортним податком, оскільки відповідно до  ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»  та положень абз. 1  п. 267.2.1. ПК України,  якщо середньоринкова вартість автомобіля складає більше 1.200.000,00 грн в 2017 році, то саме такий автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком. При цьому, відповідно до листа Мінекономрозвитку від 25.01.2019 року, відповідно до якого розрахована у 2017 році згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів середньоринкова вартість її автомобіля становила 1.059.543,42 грн (з ПДВ).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Судом проведений розподіл судових витрат  - стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн.
Судове рішення вмотивоване тим, що посилання відповідача на лист ДФС України від 24.10.2017 року, в аспекті спірних правовідносин, є роз`яснювальним для ГУ ДФС у Сумській області та не може розцінюватись як підстава правомірності оскаржуваного рішення.  Розрахована у 2017 році згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля Тоyota Land Cruiser Prado з об`ємом циліндрів двигуна 2,8 літра, дизель, 2016 року випуску, становить 1.059.543,42 грн, така вартість зазначена і в розрахунку вартості на сайті Мінекономрозвитку 05.09.2017 року, а тому, автомобіль позивача не може об`єктом оподаткування в 2017 році.
Судом зазначено, що відповідачем не доведений висновок про те, що середньоринкова вартість транспортного засобу позивача складає понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року, а тому і не доведено, що даний автомобіль є об`єктом оподаткування в 2017 році.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 01.06.2017 року позивач є власником автомобіля Toyota модель Land Cruiser Prado 150 з об`ємом циліндрів двигуна - 2800 см. куб., тип палива - дизель, 2016 року випуску, дата першої реєстрації - 04.10.2016 року, придбаного згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01.06.2017 (а.с.94-95) та зареєстрованого - 01.06.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с.6, 96).  
14.09.2017 року ГУ ДФС у Сумській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № 10901070, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 14.583,33 грн (а.с.11), однак, яке, як вбачається з відзиву на позовну заяву, було відкликане (а.с.41).
27.11.2017 року ГУ ДФС у Сумській області було прийнято нове податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» за № 11024317, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 10.416,67 грн (а.с.12-13).
Державною фіскальною службою України листом від 27.02.2019 року № 9637/6/99-99-11-05-01-25 залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 від 08.02.2019 року б/н на оскаржуване податкове повідомлення-рішення (а.с.10).
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Податковий кодекс України  (далі – ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Особливості справляння транспортного податку визначено в  ст. 267 ПК України, згідно п.п.267.1.1 п.267.1 якої платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Відповідно до п.п. 267.2.1  п. 267.2  ст. 267 ПК України  об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального (абз. 2 п.п.  267.2.1  п.  267.2 ст.  267 ПК України).
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального (абз. 3 п.п.  267.2.1  п.  267.2  ст.  267 ПК України).
Колегія суддів зазначає, що станом на 01.01.2017 року відповідно до  ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»,  мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3.200,00 грн. Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року складають: 375*3.200,00 грн = 1.200.000,00 грн.
Таким чином, об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1.200.000,00 грн та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові  від 18.04.2018 року у справі № 813/2921/17.
Відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.    
При цьому, механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком визначений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, що затверджена  постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66  (далі  Методика, тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за приписами п.2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за відповідною формулою (до 24.06.2017 року - за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року  № 403 (далі  - Порядок № 403), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач; а з 24.06.2017 року - за формулою С ср = Ц н х (Г / 100), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку № 403).
За приписами п.п. 3, 4 Методики (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів). При цьому така інформація подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.
Заперечуючи вимогам позивача, відповідач стверджує, що податковий орган не проводить розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу позивача, а використовує лише дані, які визначені та опубліковані Мінекономрозвитку, при цьому відповідно до Переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017року (звітного) року автомобіль позивача включений до вказаного переліку.  
Матеріалами справи встановлено, що позивач, яка має у своїй власності автомобіль марки Toyota Land Cruiser Prado 150, у вересні 2017 року зверталась до відповідача з заявою, до якої надала розрахунок з сайту Мінекономрозвитку зробленого в 2017 року, відповідно до якого, «середньоринкова вартість легкового автомобіля марки Toyota модель Land Cruiser Prado з об`ємом циліндра двигуна 2,8, тип пального  дизель для цілей оподаткування транспортним податком становить 1.059.543,42 грн», що є менше 1.200.000,00 грн (а.с.97). 
Листом від 05.10.2017 року № 4130/8/18-28-13-01-21 ГУ ДФС у Сумській області звернулось за методологічною допомогою щодо реалізації контролюючими органами норм ст. 267 ПК України до Департаменту податків і зборів з фізичних осіб ДФС України (а.с.50-51).
Листом від 24.10.2017 року № 28528/7/99-99-13-03-02-17 ДФС України повідомило, що середньоринкова вартість легкового автомобіля марки Toyota модель Land Cruiser Prado 150 з об`ємом циліндрів двигуна – 2800 см. куб., тип палива – дизель, 2016 року випуску, становить понад 375 мінімальної заробітної плати та є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році (а.с.52-53).
Колегія суддів зазначає, що зі змісту п.п. 267.2.1  п. 267.2  ст. 267 ПК України  вбачається, що для того, щоб транспортний засіб підпадав під об`єкт оподаткування він повинен відповідати двом обов`язковим ознакам: з року його випуску повинно пройти не більше п`яти років (включно), а також, щоб його середньоринкова вартість становила понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Тобто однією із обов`язкових ознак, є те, що середньоринкова вартість такого транспортного засобу повинна перевищувати 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
При цьому, на коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно додатком 1 та додатком 2 Методики та додатком 1 до Порядку № 403 впливає строк експлуатації транспортних засобів. Технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля. Однак, розбіжності між ідентичними автомобілями можуть стосуватися, зокрема, технічного стану легкового автомобіля. Тобто, для того, щоб віднести транспортний засіб до об`єкта оподаткування в розумінні підпункту  267.2.1  пункту  267.2  статті  267 ПК України, необхідно також дати належну оцінку обрахунку середньоринкової вартості автомобіля позивача, яка впливає на віднесення такого до об`єкту оподаткування в 2017 році.
Згідно п. 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.
Відповідно до п. 13 Методики в редакції, чинної на час придбання позивачем транспортного засобу Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
З 24.06.2017 року даний п. 13 Методики діє в іншій редакції, відповідно до якого Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального (п. 14 Методики в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення).
Аналіз наведених положень Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу. В свою чергу, зі змісту п.п.  267.2.1 п.  267.2  ст.  267 ПК України  та Методики вбачається, що повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Здійснення розрахунку середньоринкової вартості автомобіля віднесено до повноважень Мінекономрозвитку, та така інформація може бути надана виключно цим органом.
Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана саме від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість автомобіля позивача із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна тощо.  
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеної у постановах від 13.03.2018 року № 821/2089/16, від 04.09.2018 року № 826/10689/17, від 27.12.2018 року № 820/6988/16.
При цьому, суб`єктом владних повноважень, не надано до суду доказів того, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є саме отримана від Мінекономрозвитку інформація та саме про автомобіль позивача. 
З посиланням на лист ДФС України від 24.10.2017 року представник відповідача зазначив, що при прийняття оскаржуваного рішення ГУ ДФС в Сумській області керувалось інформацією з веб-сайту Мінекономрозвитку щодо Переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року.
Однак, лист ДФС України від 24.10.2017 року (а.с.52-53) в аспекті даних відносин є роз`яснювальним для ГУ ДФС у Сумській області та у розумінні вищевказаних норм не є отриманою від Мінекономрозвитку інформацією про автомобіль позивача.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача на вищевказаний лист ДФС України, як на підставу правомірності оскаржуваного рішення не приймається до уваги.
Щодо переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, на який посилається представник відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником автомобіля марки Toyota модель Land Cruiser Prado 150 з об`ємом циліндра двигуна 2800 см. куб., тип пального  дизель, придбаний вже 01.06.2017 року (а.с.94-96). 
У Перелік же включений транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado з об`ємом циліндра двигуна 2800 см. куб., тип пального  дизель, та зазначені можливі ідентичні, аналогічні автомобілі - Land Cruiser Prado 120 та Land Cruiser 150 (а.с.90-91).  
Відповідно до п.13 Методики у разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.
З метою визначення середньоринкової вартості транспортного засобу саме Toyota Land Cruiser Prado 150 для цілей оподаткування транспортним податком в 2017 року позивач неодноразово звернулась до Мінекономрозвитку (а.с.7, 8, 65-66), яке, зокрема, листом від 25.01.2019 року № 3805-05/3419-09 (а.с.8, 65-66) повідомлено про те, що аналогічним легковому автомобілю Toyota Land Cruiser 150 є автомобіль Toyota LC Prado з об`ємом циліндра двигуна 2800 см. куб., дизель, який до одного року експлуатації включений до Переліку. В той же час, зазначено, що розрахована у 2017 році згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля Тоyota Cruiser Prado з об`ємом циліндрів двигуна 2,8 літра, дизель, 2016 року випуску становить 1.059.543,42 грн. (а.с.66), така ж вартість зазначена і в розрахунку вартості на сайті Мінекономрозвитку 05.09.2017 року (а.с.97), під час звернення позивача до податкового органу в 2017 року. 
З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності своїх дій що автомобіль позивача Toyota Land Cruiser Prado 150 є об`єктом оподаткування в 2017 році, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 27.11.2017 року № 11024317 підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308,  311, 315,  316,  321,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області залишити без задоволення, а рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року, - без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова