ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2021 року                                                                                       м.Дніпро         
Справа №  904/6163/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)
суддів: Вечірка І.О., Кузнецова В.О.        
при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.                                                                                       
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу №52 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 (прийняте суддею Золотарьовою Я.С., повне судове рішення складено 12.02.2020) у справі №  904/6163/19  
за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради 
до Житлово-будівельного кооперативу №52
про стягнення заборгованості у розмірі 215 427,86 грн

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних  вимог.

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Житлово-будівельного кооперативу №52, в якому просить суд стягнути заборгованість у розмірі 215 427,86 грн, з яких: основний борг у розмірі 168 427,73 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 304,30 грн, 3% річних у розмірі 4 254,93 грн, пеню у розмірі 35 440,90 грн та судовий збір.

2.          Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 у цій справі позов задоволено частково; стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу №52 на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради основний борг у розмірі 168 427,73 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 497,23 грн, 3% річних у розмірі 4 254,93 грн, пеню у розмірі 35 440,90 грн та судовий збір у розмірі 3 174,31 грн; в іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що на виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв теплову енергію за період 01.11.2018 по 30.04.2019 на загальну суму 261 527,73 грн, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії та станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному розмірі від представників сторін не надійшло.
Приймаючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат без врахування положень пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, а саме, позивачем враховано у період нарахування інфляційних втрат місяць, що передує місяцю в якому мав бути здійснений платіж, тоді як вірно нараховувати з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж, у зв`язку з чим, заявлену позивачем до стягнення суму 3% річних судом було зменшено  з 4    254, 93 грн до 3    497, 23 грн.
3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Житлово-будівельний кооператив №52 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження у справі.  
4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що кооператив позовну заяву, ухвалу про відкриття провадження у справі №904/6163/19, копію рішення суду про стягнення заборгованості від 12.02.2020 не отримував, про відкриття виконавчого провадження обізнаний не був.
Скаржник зазначає, що суд виконав свій обов`язок, направлений на повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, однак не пересвідчився, чи було вручено це повідомлення відповідачу, як того вимагають норми ч. 3,4 ст. 120, ч. 6 ст. 242 ГПК України, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи та подати докази в обґрунтування факту виконання зобов`язання перед позивачем.
Апелянт вказує на те, що 05.11.2020 при детальному перегляді зі спеціалістом КП "Теплоенерго"  надходжень грошових коштів за період з 21.05.2020 по 30.10.2020, зазначених в акті звіряння взаємних розрахунків, з`ясувалося, що на рахунок позивача в рамках виконавчого провадження (про яке скаржнику до цього часу було невідомо) надходять платежі на погашення боргу від Кооперативу.
Однак зазначені в акті звіряння суми списувалися не з рахунку ЖБК № 52. Відповідач не мав інформації стосовно призначення цих платежів, а отже, і про здійснення виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020, яке було прийнято без повідомлення відповідача.
АТ "Альфа-Банк" на заяву від 01.10.2020 про надання відомостей стосовно оплат, що надходять на рахунок КП "Теплоенерго": на підставі яких документів та чому саме у таких сумах (які не співпадають по розмірам, зазначеним у платіжних дорученнях), до сьогоднішнього дня відповіді так і не надав.
За доводами скаржника, з січня 2019 до моменту постановлення рішення суду від 12.02.2020 згідно з платіжними дорученнями (додатки №5-17) на рахунок КП "Теплоенерго" Кооперативом було перераховано грошові кошти у сумі 255    700, 00 грн.
Апелянт зазначає, що сплачуючи щомісяця кошти на рахунок КП "Теплоенерго" та отримуючи від АТ "Альфа-Банк" платіжні доручення із проставленими датами валютування, Кооператив був упевнений, що належним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем.
Таким чином, на момент прийняття судом рішення у Відповідача не було заборгованості перед КП "Теплоенерго" в розмірі, встановленому рішенням суду.
Отже і підстави для нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені у встановленому рішенням суду розмірі були відсутні.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу та пояснень його представника у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування позивач зазначає, що сума боргу розрахована на підставі даних, наявних у позивача на момент подання позовної заяви і складає 168    427, 73 грн.
Позивач вказує, що оплати за зазначеними в апеляційній скарзі платіжними дорученнями позивач не отримував, на підтвердження чого позивачем надано нову виписку по руху коштів між ЖБК №52 та КП "Теплоенерго".
За доводами позивача, відповідач був належним чином обізнаний про існування боргу, однак не вжив жодних заходів з метою з`ясування причин утворення заборгованості та подальшого врегулювання цього питання.
На думку позивача, достовірну інформацію щодо переказу коштів за платіжними дорученнями, вказаними у апеляційній скарзі, може надати  виключно банк платника.

6.          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу №52 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 у справі №  904/6163/19; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 05.01.2021 о 14:00 год.
У судовому засіданні 05.01.2021 колегія суддів порадившись на місці оголосила  перерву до 09.02.2021 о 16:30 год.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2021 витребувано у АТ "Альфа-Банк" в особі відділення "Дніпровське № 6" виписку з особового рахунку Житлово-будівельного кооперативу №52 (49055, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, 129; код ЄДРПОУ 23068093) НОМЕР_1 за період з 01.01.2019 по 01.02.2020.
У судовому засіданні 09.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7.          Встановлені судом обставини справи.

01.10.2018 між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі - постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом №52 (далі - споживач) був укладений договір постачання теплової енергії № 100183 від 01.10.2018 (арк.с.38).
Відповідно до пункту 1.1 договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати та сплатити теплопостачальній організації її вартість за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбачених цим договором.
Обидві сторони зобов`язуються керуватися цим договором та діючим законодавством України (пункт 1.2 договору).
Згідно пункту 2.1 договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: 
- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (172 діб); 
- гаряче водопостачання - відповідно з виробничою програмою теплопостачальної організації; 
- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою споживача; 
- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.
Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах які визначені в додатку 1. 
Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. На кінець опалювального сезону, календарного року проводити звіряння розрахунків з теплопостачальною організацією (пункт 3.2.2 договору).
Обов`язки енергопостачальної організації: забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з умовами договору (пункт 4.2.1. договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору, згідно правил користування тепловою енергією, споживачі зобов`язуються встановити прилади обліку теплової енергії.
Згідно пункту 5.2 договору, облік споживання теплової енергії проводиться по приладу обліку, встановленого на вводі опалення в житловий будинок по проспекту Олександра Поля (Кірова), 129 чи розрахунковим способом згідно додатку №1 до договору.
Тарифи на теплову енергію, що споживається за цим договором встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг (пункт 6.1 договору).
Пунктом 6.2 договору передбачено, що тариф для розрахунків по цьому договору складає: теплова енергія - 1 Гкал 1 346,09 грн (з ПДВ), 1 121,74 грн (без  ПДВ).
Згідно пункту 7.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.
Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) прийому-передачі теплової енергії по формі додатку 4 (пункт 7.2 договору).
На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв теплову енергію за період 01.11.2018 по 30.04.2019 на загальну суму 261 527,73 грн, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії (арк.с.55-60).
Пунктом 7.3 договору встановлено, що споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 днів до початку розрахункового періоду сплачувати теплопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, за власним платіжним дорученням з зазначенням періоду за який він сплачує.
Відповідно до пункту 7.4 договору, остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку теплопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів. 
Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на загальну суму 261 527,73 грн (арк.с.49-54).
Позивач зазначає, що відповідач частково оплатив поставлену теплову енергію на суму  93 100,00 грн. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 168 427,73 грн. 
Як зазначено судом першої інстанції, на час прийняття рішення, доказів оплати поставленої теплової енергії у розмірі 168 427,73 грн сторонами до матеріалів справи не надано.

8.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати заборгованості. Відповідно до пункту 7.4 договору, строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено вище, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на загальну суму 261 527,73 грн.
Позивач зазначає, що відповідач частково оплатив поставлену теплову енергію на суму 93 100,00 грн. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 168 427,73 грн. 
Відповідачем у апеляційній скарзі було зазначено про відсутність боргу, у зв`язку з його оплатою відповідачем. На підтвердження чого, відповідачем було подано копії платіжних доручень.
Також відповідачем до апеляційного суду було подано виписку з особового рахунку Житлово-будівельного кооперативу №52 UA793003460000026007019448601 за період з 01.01.2019 по 01.02.2020.
Про погашення боргу у повному обсязі позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував. 
Частинами 1-3 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2019 (ухвала про відкриття провадження у справі) було направлено відповідачу, проте поштовий конверт із вказаним відправленням, разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення, повернуто відділенням поштового зв`язку із зазначенням причини повернення: "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 75).
За змістом ст. ст. 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Повернення повістки про виклик до суду чи ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи та не свідчить про відмову сторони від одержання повістки (поштового відправлення) чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду. 
Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі №752/11896/17-ц, від 12.02.2019 у справі №906/142/18.
За таких обставин не можна дійти висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду даної справи судом першої інстанції, тобто відповідач взагалі не був обізнаний про існування судового провадження щодо нього.
Місцевий господарський суд, здійснивши розгляд справи без участі відповідача, за відсутності інформації щодо його належного повідомлення про час і місце розгляду справи, не звернув увагу на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового засідання не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час розгляду судом апеляційної скарги, поданої на оскаржуване рішення, було витребувано з банку виписку з особового рахунку відповідача.  Проте, Акціонерне товариство "Альфа-Банк" виписку не надало.
Разом з тим, відповідачем самостійно було подано до суду витребувану виписку.  
За наведеного, апеляційний суд вважає за можливе прийняти до розгляду подані відповідачем докази до суду апеляційної інстанції, які не розглядались судом першої інстанції, а саме виписку з особового рахунку Житлово-будівельного кооперативу № НОМЕР_2 за період з 01.01.2019 по 01.02.2020. 
Із наданої під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення відповідачем виписки з особового рахунку Житлово-будівельного кооперативу №52 UA793003460000026007019448601 за період з 01.01.2019 по 01.02.2020 вбачається, що відповідачем було здійснено оплату заборгованості згідно договору № 100183 від 30.11.2018, яка не була врахована судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення, у наступних сумах:
1 100, 00 грн – 05.12.2019 (до подачі позивачем позову до суду);
7    400, 00 грн – 17.01.2020 (під час розгляду судом позовної заяви у цій справі);
4    700, 00 грн – 24.01.2020 (під час розгляду судом позовної заяви у цій справі).
При цьому, згідно відзиву позивача на апеляційну скаргу, здійснення відповідачем вказаних платежів позивачем не заперечується, а навпаки визнається.
Отже, сума основної заборгованості за договором постачання теплової енергії № 100183 від 01.10.2018 на час прийняття судом оскаржуваного рішення складала 155    227, 73 грн.
Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію підлягають задоволенню частково, у сумі 155    227, 73 грн.
У стягненні з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 1    100, 00  грн слід відмовити, як таку, що була оплачена до подання позивачем до суду позовної заяви.
Провадження в частині стягнення з відповідача 12    000, 00 грн слід закрити на підставі ч. 2  ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 8.4.3 договору в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленої теплової енергії, позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 35 440,90 грн за період з 11.12.2018 по 11.11.2019.
Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення сплати поставленої теплової енергії, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені.
Перевіривши розрахунок пені, апеляційний суд вважає, що він є правильним. Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимога щодо стягнення пені у розмірі 35 440,90 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
Суд перевіривши розрахунок 3% річних, зазначає що він є правильним, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 254,93 грн за період 11.12.2018 по 09.12.2019. 
Апеляційний суд перевіривши розрахунок 3% річних, зазначає що з урахуванням здійснення відповідачем оплати боргу у сумі 1 100, 00 грн – 05.12.2019 (до подачі позивачем позову до суду) сума 3% річних нарахована за січень 2019 на суму 50    504, 35 грн зменшилась та складає 24, 36 грн, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково у сумі 4    233, 63 грн.
Також позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 7  304,30 грн за період листопад 2018 - жовтень 2019.
У пункті 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат без врахування положень пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, а саме, позивачем враховано у період нарахування інфляційних втрат місяць, що передує місяцю в якому мав бути здійснений платіж, тоді як вірно нараховувати з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж.
Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що сума інфляційних втрат, яка підлягає задоволенню становить 3 497,23 грн за період січень - жовтень 2019.

9.          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повістю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права; зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для скасування судового рішення як такого, що прийнято при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до    ст. 129 ГПК України    судові витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги відносяться на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями    129,    269,    275,    276,    277,    281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу №52 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 у справі № 904/6163/19 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 у справі №  904/6163/19 скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №52 (49000, м. Дніпро, пр. О. Поля, 129, ідентифікаційний код 23068093) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 37, ідентифікаційний код 32688148) основний борг у розмірі 155  227 (сто п`ятдесят п`ять тисяч двісті двадцять сім) грн 73 коп, інфляційні втрати у розмірі 3 497 (три тисячі чотириста дев`яносто сім) грн 23 коп, 3% річних у розмірі 4  233 (чотири тисячі двісті тридцять три) грн 63 коп, пеню у розмірі 35  440 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок) грн 90 коп та судовий збір у розмірі 2  976 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят шість) грн 00 коп.
Закрити провадження у справі в частині стягнення 12    000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №52 (49000, м. Дніпро, пр. О. Поля, 129, ідентифікаційний код 23068093) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 37, ідентифікаційний код 32688148) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 297 (двісті дев`яносто сім) грн 48 коп.
Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2021.

Головуючий суддя                                                                         Л.А. Коваль

Суддя                                                                                          І.О. Вечірко

Суддя                                                                                                В.О. Кузнецов