ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                          Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.
02 березня 2021 р.	Справа № 520/7415/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
в с т а н о в и в:
10.06.2020 року позивач Комунальне підприємство «Харківське ремонтно-будівельне підприємство» (далі – КП «ХРБП», підприємство), звернулося з позовом, в якому просить суд протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі – ГУ ДПС у Харківській області), винесених на підставі акту від 21.02.2020 року № 497/20-40-05-17-06/37763844 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки КП «ХРБП»:
- від 23.04.2020 року № 00000430517, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1.695.417,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1.130.278,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 565,139,00 грн;  
- від 23.04.2020 року № 00000440517, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2018 року, листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, квітень 2019 року на загальну суму 822.745,00 грн. 
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим,  що контролюючий орган, як на підставу недійсності первинних документів наданих до перевірки, посилається на податкову інформацію та на свої припущення стосовно нереальності здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Сфера-А» (за період лютого 2019 року – поточний ремонт багатоквартирних житлових будинків) та ТОВ «Мідгарт ЛТД» (за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року, квітень 2019 року - поточний та капітальний ремонт багатоквартирних житлових будинків, поточний ремонт дитячих та спортивних майданчиків комунальної власності, ремонт приміщень крематорію), що в свою чергу, є недопустимим, оскільки підприємством фактично були отримані роботи від своїх підрядників, а до перевірки були надані усі необхідні первинні документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій.
Також позивач вказує про відсутність в акті перевірки  фактичних даних про виявлені порушення з боку КП «ХРБП» із зазначенням конкретного порушення, а лише перелічені норми законодавства, які начебто порушені контрагентами «по ланцюгу», а тому вважаються порушеними і КП «ХРБП». З приводу наведеного, позивач зауважив про індивідуальність відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства.
Стосовно правомірності дій КП «ХРБП» щодо формування витрат та податкового кредиту, позивач зазначив що всі господарські операції були вчинені в рамках законних договорів підряду та супроводжувалось складенням усіх необхідних первинних документів, а придбані роботи/послуги були використані в подальших оподатковуваних господарських операціях (були поставлені підприємством своїм замовникам), що свідчить про відсутність перешкод для віднесення спірних сум до складу витрат, податкового кредиту та визначення від`ємного значення ПДВ.
Рух активів, зміни у зобов`язаннях КП «ХРБП» у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди підприємством, наявність загальної та спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану та, відповідно, свідчить про реальність (фактичність) операцій, що засвідчено відповідними документами первинного та податкового обліку.
Щодо посилання відповідачем на відсутність будівельної ліцензії у ТОВ «Сфера-А», позивач зазначив про виконання останнім робіт з поточного ремонту, яке не охоплюється терміном «будівництво», що, в свою чергу, не підлягає ліцензуванню. Більш того, вчинення правочину суб`єктом господарювання без наявності дозвільних документів, у тому числі ліцензій, не є наслідком нікчемності правочину.
Стосовно аргументів, викладених в акті перевірки, щодо недоцільності залучення субпідрядників при наявності власного штату, позивач зазначив, що такі висновки, по своїй суті, є втручанням у господарську діяльність платника податків, що суперечить вимогам діючого законодавства, зокрема Податкового та Цивільного кодексів України.
У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання мають використовуватись при виконанні покладених на контролюючі органи функції та завдань відповідно до п. 74.3 ст. 74 Податкового кодексу України (далі – ПК України), що свідчить про хибність тверджень позивача стосовно зворотного. Наявною податковою інформацією було встановлено відсутність економічної доцільності залучення ТОВ «Сфера-А» та ТОВ «Мідгарт ЛТД» для виконання робіт з поточного та капітального ремонтів житлового фонду в періоді, що перевірявся. У зв`язку з неможливістю підтвердження виконання оформлених господарських операцій з виконання будівельних робіт із використанням наявних основних засобів, об`єктів оподаткування, земельних ділянок, з причин відсутності інформації про власні або орендовані основні фонди, що необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Сфера-А» та у зв`язку із незначною кількістю працівників, специфіки конкретних операцій, які не співвідносяться з наявними трудовими ресурсами для зберігання та постачання товарів, відсутністю технічних та технологічних можливостей для вчинення дій оформлення господарських операцій з ТОВ «Мідгарт ЛТД», не вбачається економічної доцільності залучення останніх для надання послуг виконання робіт з поточного ремонту житлового фонду, та що, в свою чергу, дає підстави прийти до висновку, що контрагенти позивача здійснюють діяльність, спрямовану на надання податкової вигоди третім особам, з метою штучного формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Також відповідач зазначив, про не надання КП «ХРБП» ліцензій на здійснення діяльності відповідно до опису документів, які було досліджено під час проведення перевірки, що у розмінні ст. 44 ПК України дає підстави прийти до висновку, про їх відсутність на час складення податкової звітності. З наданих до перевірки подорожніх листів за період: жовтень 2018 – лютий 2019 року, квітень 2019 року не вбачалося за можливе встановити об`єкти субпідрядника, на яких було залучено транспортні засоби, машини та механізми ТОВ «Мідгарт ЛТД».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року адміністративний позов КП «ХРБП» задоволено.
Судом проведений розподіл судових витрат  - стягнуто на користь КП «ХРБП» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 21.020,00 грн.
Судове рішення вмотивоване тим, що господарські операції між КП «ХРБП» та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами та не містять явних дефектів форми і змісту, що свідчить про наявність у позивача права на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, та зокрема, на формування податкового кредиту. 
Наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Судження відповідача щодо недоцільності залучення субпідрядника, оскільки позивач мав власні трудові ресурси суперечить діючому законодавству України, оскільки суб`єкти господарювання мають самостійність при здійсненні своєї господарської діяльності
Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що фахівцями ГУ ДПС у Харківській області, на підставі направлення № 891 від 10.02.2020 року та наказу № 773 від 07.02.2020 року, проведена документальна позапланова виїзна перевірка КП «ХРБП».
          За результатами проведення перевірки складено акт від 21.02.2020 року № 497/20-40-05- 17-06/37763844 (т.1 а.с.25-57), згідно висновків якого, встановлено порушення:
          - абз. «а» п.п.  198.1, абз. 1, абз.2 п.п.  198.3, п.  198.6  ст.  198, п.  200.1 п.  200.2 ст.  200 ПК України  що призвело до неправомірного визначення податкового кредиту на загальну суму 1.695.417,00 грн, в т.ч.: за жовтень 2018 року – 533.935,48 грн, за листопад 2018 року – 220.350, 67 грн, за грудень 2018 року – 518.472,22 грн, за січень 2019 року – 231.495,62 грн, за лютий 2019 року – 139.856,89 грн, за квітень 2019 року – 308.912,53 грн, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду: за жовтень 2018 року  у сумі 533.935,00 грн, за листопад 2018 року – 9.190,00 грн, за грудень 2018 року – 1.366,00 грн, за січень 2019 року  – 36,00 грн, за лютий 2019 року – 139.857,00 грн, за квітень 2019 року – 138.361,00 грн та знижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, на загальну суму 1.695.417,00 грн, а саме: за листопад 2018 року – 211.161,15 грн, за грудень 2018 року – 517.106,22 грн, за січень 2019 року – 231.459,62 грн, за квітень 2019 року – 170.551,42 грн.
          - не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Сфера-А» на загальну суму ПДВ 97.995,00 грн за січень 2019 року та ТОВ «Мідгарт ЛТД» на загальну суму ПДВ 65.260,60 грн за лютий 2019 року та ТОВ «Мідгарт ЛТД» за жовтень 2018 - лютий 2019 років, квітень 2019 року.
          Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем до контролюючого органу було надані заперечення на акт перевірки (т.1 а.с.82-91).
          Листом від 17.04.2020 року № 14969/10/20-40-05-17-10 ГУ ДПС у Харківській області повідомило КП «ХРБП», що висновки акту залишені без змін, а заперечення без задоволення (т.1 а.с.92-101).
          На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 23.04.2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 00000430517, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1.695.417,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 1.130.278,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 565,139,00 грн (т.1 а.с.19-20);  
- № 00000440517, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2018 року, листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, квітень 2019 року на загальну суму 822,745,00 грн (т.1 а.с.21-23). 
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до положень пп.  14.1.36  п.  14.1  ст. 14 ПК України  господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
          Приписами п.п.  14.1.181  ст.  14 ПК України  встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.
          Відповідно до  п.п. 14.1.156 ст. 14 ПК України  податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
          Згідно п.п.  134.1.1  п.  134.1  ст.  134 ПК України  об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
          Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
          Відповідно до положень п.  135.1  ст.  135 ПК України  базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134 цього Кодексу.
          Порядок формування податкового кредиту передбачений  ст. 198 ПК України.
          Відповідно до п.  198.1  ст.  198 ПК України,  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
          Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
          Також, відповідно до п.  198.3  ст.  198 ПК України  податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом  193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
          Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
          Відповідно до п.  198.6. ст.  198 ПК України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
          Пунктом  200.1  ст.  200 ПК України  встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п.  198.2,  198.3,  198.6  ст.  198 ПК України  датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
          Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
          Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
          Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.
          Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV).
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).
Колегія суддів зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, слід враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. В свою чергу, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Також, колегія суддів зазначає, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт господарювання/платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
У ході розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з означеними вище контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Оцінюючи облікові документи, надані позивачем щодо цих операцій, суди визнали їх достовірними та достатніми доказами, що підтверджують як спірні операції, так і задекларовані позивачем показники податкового обліку.
Суд відхилив доводи контролюючого органу про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення перевірки, щодо безпідставності формування даних податкового обліку за господарськими операціями, які не підтверджені належними первинними документами та проведені (оформлені) з контрагентами, які мають ознаки фіктивності та у яких відсутні необхідні умови та ресурси для проведення відповідної господарської діяльності, й дійшов висновку про достовірність задекларованих позивачем даних, а відповідно і про правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за господарськими операціями проведеними з контрагентами-постачальниками оскільки такі операції фактично відбулись та є реальними. Судом зазначено, що відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
           Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що судовим розглядом справи встановлено, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Мідгарт ЛТД».
          Між позивачем  (в якості замовника) та ТОВ «Мідгарт ЛТД» і ТОВ «Сфера-А», (в якості підрядника) укладено ряд договорів, а саме: від 24.01.2019 року № ТР 5-2/19 С (т.1 а.с.102-104); від 24.01.2019 року № ТР 5-5/19 С (т.1 а.с.154-156); від 19.02.2019 року № ТРП 8-18/19 С (т.1 а.с.194-196); від 19.02.2019 року № ТРП 5-49/19 С (т.2 а.с.10-12); від 24.01.2019 року № ТР 5-48/19 С (т.2 а.с.72-74); від 24.01.2019 року № ТР 8-2/19 С (т.2 а.с.116-118); від 04.12.2018 року № ТР 5-619/18 С (т.2 а.с.164-166); від 04.12.2018 року № ТР 5-616/18 С (т.2 а.с.213-216); від 15.11.2018 року № ТР 5-486/18 С (т.3 а.с.2-4); від 04.12.2018 року № ТР 6-60/18 С (т.3 а.с.41-43); від 04.12.2018 року № ТР 5-665/18 С (т.3 а.с.90-92); від 21.03.2019 року № ТР 5-169/19 С (т.3 а.с.136-138); від 21.03.2019 року № ТР 5-167/19 С (т.3 а.с.202-204); від 21.03.2019 року № ТР 5-166/19 С (т.3 а.с.229-231); від 21.03.2019 року № ТР 5-165/19 С (т.4 а.с.6-8); від 21.03.2019 року № ТР 5-163/19 С (т.4 а.с.39-41); від 21.03.2019 року № ТР 5-162/19 С(т.4 а.с.66-68); від 21.03.2019 року № ТР 5-161/19 С (т.4 а.с.93-95); від 21.03.2019 року № ТР 5-160/19 С (т.4 а.с.120-122); від 21.03.2019 року № ТР 5-156/19 С (т.4 а.с.147-149); від 21.03.2019 року № ТР 5-154/19 С (т.4 а.с.174-176); від 21.03.2019 року № ТР 5-151/19 С (т.4 а.с.201-203); від 14.03.2019 року № ТР 5-117/19 С (т.4 а.с.228-230); від 19.02.2019 року № ТРП 5-51/19 С (т.5 а.с.5-7); від 16.10.2018 року № ТР 5-561/18 С (т.5 а.с.57-59); від 16.10.2018 року № ТР 5-562/18 С (т.5 а.с.93-95); від 16.10.2018 року № ТР 5-563/18 С (т.5 а.с.128-130); від 16.10.2018 року № ТР5-564/18С (т.5 а.с.163-165); від 16.10.2018 року № ТР 5-565/18 С (т.5 а.с.196-198); від 04.12.2018 року № ТР 5-641/18 С (т.5 а.с.229-231); від 04.12.2018 року № ТР 5-664/18 С (т.6 а.с.29-31); від 21.03.2019 року № ТР 5-170/19 С (т.6 а.с.68-70); від 21.03.2019 року № ТР 5-171/19 С (т.6 а.с.127-129); від 27.03.2019 року № ТРП 5-175/19 С (т.6 а.с.154-156); від 15.11.2018 року № ТР 5-425/18 С (т.6 а.с.208-210); від 15.11.2018 року № ТР 5-428/18 С (т.6 а.с.247-249); від 15.11.2018 року № ТР 5-429/18 С (т.7 а.с.36-38); від 15.11.2018 року № ТР 5-427/18 С (т.7 а.с.75-77); від 15.11.2018 року № ТР 5-460/18 С (т.7 а.с. 114-16); від 16.10.2018 року № ТРП 5-461/18 С (т.7 а.с.137-139); від 15.11.2018 року № ТР 5-464/18 С (т.7 а.с.204-206) від 15.11.2018 року № ТР 5-466/18 С (т.7 а.с.245-247); від 15.11.2018 року № ТР 5-467/18 С (т.8 а.с.36-38); від 15.11.2018 року № ТР 5-474/18 С (т.8 а.с.75-77); від 04.12.2018 року № ТР 5-526/18 С (т.8 а.с.115-117); від 15.11.2018 року № ТР 5-528/18 С (т.8 а.с.156-158); від 16.10.2018 року № ТР 5-529/18 С (т.8 а.с.209-211); від 16.10.2018 року № ТР 5-530/18 С (т.8 а.с.242-244); від 16.10.2018 року № ТР 5-531/18 С (т.9 а.с.25-27); від 15.11.2018 року № ТР 5-542/18 С (т.9 а.с.58-60); від 04.12.2018 року № ТР 6-59/18 С (т.9 а.с.105-107); від 15.11.2018 року № ТР 6-58/18 С (т.9 а.с.145-147); від 24.01.2019 року № ТР 6-4/19 С (т.9 а.с.195-197); від 24.01.2019 року № ТР 6-3/19 С (т.9 а.с.232-234); від 16.10.2018 року № ТРП 8-345/18 С (т.10 а.с.21-23); від 15.11.2018 року № ТР 8-315/18 С (т.10 а.с.74-76); від 04.12.2018 року № ТР 8-302/18 С (т.10 а.с.121-123); від 15.11.2018 року № ТР 8-291/18 С (т.10 а.с.176-178); від 27.03.2019 року № ТРП 8-119/19 С (т.10 а.с.226-228); від 21.02.2019 року № ТРП 8-24/19 С (т.11 а.с.27-29); від 24.01.2019 року № ТР 8-15/19 С (т.11 а.с.73-75); від 24.01.2019 року № ТР 8-5/19 С (т.11 а.с.111-113); від 27.03.2019 року № ТРП 7-2/19 С (т.11 а.с.154-156); від 24.01.2019 року № ТР 8-4/19 С (т.11 а.с.202-204); від 15.11.2018 року № ТР 9-8/18 С (т.11 а.с.246-248); від 01.03.2019 року № КР-61/19 С (т.12 а.с.41-43); від 28.01.2019 року № 1/19 С (т.12 а.с.116-118); від 19.12.2018 року № 20С (т.13 а.с.12-14); від 20.10.2018 року № 148С (т.13 а.с.68-70); від 16.04.2018 року № КР-133/18 С (т.14 а.с.204-206); від 19.03.2019 року № КР-120/19 С (т.15 а.с.30-32); від 12.07.2018 року № КР-250/18 С (т.15 а.с.105-107); від 08.06.2018 року № КР-221/18 С(т.15 а.с.177-179); від 08.06.2018 року № КР-215/18 С (т.15 а.с.234-236); від 11.02.2019 року № 2/19 С (т.16 а.с.102-104); від 10.10.2018 року № КР-369/18 С (т.16 а.с.162-164); від 10.10.2018 року № КР-369/18 С (т.16 а.с.242-244); від 19.09.2018 року № КР-361/18 С (т.17 а.с.46-48); від 10.09.2018 року № КР-343/18 С (т.17 а.с.126-128); від 08.08.2018 року № КР-311/18 С (т.17 а.с.239-241); від 01.08.2018 року № КР-288/18 С (т.18 а.с.55-57); від 12.07.2018 року № КР-253/18 С (т.18 а.с.113-115); від 04.12.2018 року № ТР 2-282/18 С (т.18 а.с.184-186); від 04.12.2018 року № ТР 2-303/18 С (т.19 а.с.20-22); від 04.12.2018 року № ТР 2-328/18 С (т.19 а.с.77-79); від 04.12.2018 року № ТР 2-336/18 С (т.19 а.с.124-126); від 04.12.2018 року № ТР 4-277/18 С (т.19 а.с.165-167); від 04.12.2018 року № ТР 1-552/18 С (т.19 а.с.210-212); від 04.12.2018 року № ТР 1-537/18 С (т.20 а.с.3-5); від 04.12.2018 року № ТР 1-459/18 С (т.20 а.с.43-45); від 15.11.2018 року № ТР 2-263/18 С (т.20 а.с.85-87); від 15.11.2018 року № ТР 2-262/18 С (т.20 а.с.126-128); від 15.11.2018 року № ТР 2-261/18 С (т.20 а.с.174-176); від 15.11.2018 року № ТР 2-260/18 С (т.20 а.с.236-238); від 15.11.2018 року № ТР 2-223/18 С (т.21 а.с.25-27); від 21.03.2019 року № ТР 2-56/18 С (т.21 а.с.71-73); 21.03.2019 року № ТР 2-54/19 С (т.21 а.с.98-100); від 15.11.2018 року № ТР 1-381/18 С (т.21 а.с.137-134); від 21.03.2019 року № ТР 1-152/19 С (т.21 а.с.174-176); від 21.03.2019 року № ТР 1-151/19 С (т.21 а.с.203-205); від 21.03.2019 року № ТР 1-150/19 С (т.21 а.с.230-232); від 21.03.2019 року № ТР 1-149/19 С (т.22 а.с.7-9); від 21.03.2019 року № ТР 1-148/19 С (т.22 а.с.34-36); від 21.03.2019 року № ТР 1-147/19 С (т.22 а.с.63-65); від 21.03.2019 року № ТР 1-145/19 С (т.22 а.с.90-92); від 19.02.2019 року № ТР 1-44/19 С (т.22 а.с.117-119); від 04.12.2018 року № ТР 4-318/18 С (т.22 а.с.156-158); від 15.11.2018 року № ТР 2-264/18 С (т.22 а.с.201-203); від 15.11.2018 року № ТР 1-443/18 С (т.23 а.с.1-3); від 15.11.2018 року № ТР 1-442/18 С (т.23 а.с.82-84); від 04.12.2018 року № ТР 1-538/18 С (т.23 а.с.144-146); від 04.12.2018 року № ТР 1-256/18 С (т.23 а.с.182-184); від 15.11.2018 року № ТР 1-505/18 С (т.23 а.с.226-228); від 04.12.2018 року № ТР 1-455/18 С (т.24 а.с.12-14); від 15.11.2018 року № ТР 1-452/18 С (т.24 а.с.56-58); від 15.11.2018 року № ТР 1-446/18 С (т.24 а.с.110-112); від 15.11.2018 року № ТР 1-445/18 С (т.24 а.с.151-153); від 15.11.2018 року № ТР 1-444/18 С (т.24 а.с.193-195); від 04.12.2018 року № ТР 2-321/18 С (т.25 а.с.8-10); від 04.12.2018 року № ТР 2-340/18 С (т.25 а.с.54-56); від 04.12.2018 року № ТР 2-329/18 С (т.25 а.с.102-104); від 04.12.2018 року № ТР 2-297/18 С (т.25 а.с.148-150); від 04.12.2018 року № ТР 2-296/18 С (т.25 а.с.196-198); від 15.11.2018 року № ТР 2-290/18 С (т.25 а.с.249-250а); від 15.11.2018 року № ТР 2-286/18 С (т.26 а.с.37-39); від 15.11.2018 року № ТР 2-285/18 С (т.26 а.с.76-78); від 24.01.2019 року № ТР 4-4/19 С (т.26 а.с.122-124); від 04.12.2018 року № ТР 3-73/18 С (т.26 а.с.153-155); від 27.03.2019 року № ТРП 4-37/19С (т.26 а.с.202-204); від 15.11.2018 року № ТР 4-276/18 С (т.27 а.с.3-5); від 15.11.2018 року № ТР 4-275/18 С (т.27 а.с.54-56); від 15.11.2018 року № ТР 4-274/18 С (т.27 96-98); від 16.10.2018 року № ТР 4-265/18 С (т.27 а.с.131-133); від 04.12.2018 року № ТР 4-229/18 С (т.27 а.с.164-166); від 15.11.2018 року № ТР 4-219/18 С (т.27 а.с.206-208); від 14.03.2019 року № ТР 4-43/19 С (т.27 а.с.249-250а); від 19.02.2019 року № ТРП 4-14/19 С (т.28 а.с.76-78); від 14.03.2019 року № ТР 4-40/19 С (т.27 а.с.139-141), від 20.03.2019 року № 3 М-19 (т.29 а.с.119-121), від 20.03.2019 року № 31М (т.29 а.с.139-141), від 20.03.2019 року № 32 М-19 (т.29 а.с.160-162), від 20.03.2019 року № 33М-19 (т.29 а.с.181-183), від 20.03.2019 року № 43М-19 (т.29 а.с.198-200), від 20.03.2019 року № 46 М-19 (т.29 а.с.214-216), від 22.03.2019 року № 107 М-19 (т.29 а.с.235-237); від 21.03.2019 року № 109 М-19 (т.30 а.с.6-8); від 21.03.2019 року № 111М-19 (т.30 а.с.27-29); від 21.03.2019 року № 114 М-19 (т.30 а.с.47-49); від 21.03.2019 року № 132 М-19 (т.30 а.с.69-71); від 21.03.2019 року № 133 М-19 (т.30 а.с.86-88); від 21.03.2019 року № 140 М-19 (т.30 а.с.104-106); від 09.04.2019 року № 141М-19 (т.30 а.с.125-127); від 05.04.2019 року № 145 М-19 (т.30 а.с.142-144); від 05.04.2019 року № 146 М-19 (т.30 а.с.159-161); від 05.04.2019 року № 147 М-19 (т.30 а.с.180-182); від 05.04.2019 року № 148 М-19 (т.30 а.с.201-203); від 05.04.2019 року № 149 М-19 (т.30 а.с.218-220); від 05.04.2019 року № 150 М-19 (т.30 а.с.235-237); від 05.04.2019 року № 151 М-19 (т.31 а.с.1-3); від 05.04.2019 року № 152 М-19 (т.31 а.с.18-20); від 05.04.2019 року № 153 М-19 (т.31 а.с.34-36); від 05.04.2019 року № 154 М-19 (т.31 а.с.55-57); від 05.04.2019 року № 155 М-19 (т.31 а.с.72-74); від 05.04.2019 року № 156 М-19 (т.31 а.с.93-95); від 05.04.2019 року № 157 М-19 (т.31 а.с.110-112); від 05.04.2019 року № 158 М-19 (т.31 а.с.131-133); від 05.04.2019 року № 159 М-19 (т.31 а.с.148-150); від 05.04.2019 року № 106 М-19 (т.31 а.с.164-166); від 05.04.2019 року № 161 М-19 (т.31 а.с.181-183); від 05.04.2019 року № 162 М-19 (т.31 а.с.198-200); від 05.04.2019 року № 163 М-19 (т.31 а.с.215-217); від 05.04.2019 року № 164 М-19 (т.31 а.с.232-234); від 05.04.2019 року № 165 М-19 (т.31 а.с.249-250, т.32 а.с.1); від 05.04.2019 року № 166 М-19 (т.32 а.с.16-18); від 05.04.2019 року № 167 М-19 (т.32 а.с.33-35); від 05.04.2019 року № 168 М-19 (т.32 а.с.50-52); від 05.04.2019 року № 169 М-19 (т.32 а.с.67-69); від 05.04.2019 року № 170 М-19 (т.32 а.с.84-86); від 05.04.2019 року № 171 М-19 (т.32 а.с.105-107); від 05.04.2019 року № 172 М-19 (т.32 а.с.122-124); від 05.04.2019 року № 173 М-19 (т.32 а.с.139-141); від 05.04.2019 року № 174 М-19 (т.32 а.с.156-158); від 05.04.2019 року № 175 М-19 (т.32 а.с.173-175); від 05.04.2019 року № 176 М-19 (т.32 а.с.190-192); від 05.04.2019 року № 177 М-19 (т.32 а.с.207-209); від 05.04.2019 року № 178 М-19 (т.32 а.с.224-226); від 05.04.2019 року № 179 М-19 (т.32 а.с.241-243); від 05.04.2019 року № 180 М-19 (т.33 а.с.8-10); від 05.04.2019 року № 181 М-19 (т.33 а.с.25-27); від 08.04.2019 року № 182 М-19 (т.33 а.с.42-44); від 08.04.2019 року № 183 М-19 (т.33 а.с.59-61); від 08.04.2019 року № 184 М-19 (т.33 а.с.80-82); від 08.04.2019 року № 185 М-19 (т.33 а.с.97-99); від 08.04.2019 року № 186 М-19 (т.33 а.с.114-116); від 08.04.2019 року № 187 М-19 (т.33 а.с.131-133); від 08.04.2019 року № 188 М-19 (т.33 а.с.148-150); від 08.04.2019 року № 189 М-19 (т.33 а.с.165-167); від 08.04.2019 року № 190 М-19 (т.33 а.с.182-184); від 08.04.2019 року № 191 М-19 (т.33 а.с.199-201); від 08.04.2019 року № 192 М-19 (т.33 а.с.220-222); від 08.04.2019 року № 193 М-19 (т.33 а.с.237-239); від 08.04.2019 року № 194 М-19 (т.34 а.с.8-10); від 08.04.2019 року № 195 М-19 (т.34 а.с.25-27); від 08.04.2019 року № 196 М-19 (т.34 а.с.42-44); від 08.04.2019 року № 197 М-19 (т.34 а.с.59-61); від 08.04.2019 року № 198 М-19 (т.34 а.с.76-78); від 08.04.2019 року № 199 М-19 (т.34 а.с.93-95); від 08.04.2019 року № 200 М-19 (т.34 а.с.109-111); від 08.04.2019 року № 201 М-19 (т.34 а.с.126-128); від 08.04.2019 року № 202 М-19 (т.34 а.с.143-145); від 08.04.2019 року № 203 М-19 (т.34 а.с.164-166); від 08.04.2019 року № 204 М-19 (т.34 а.с.181-183); від 08.04.2019 року № 205 М-19 (т.34 а.с.198-200); від 08.04.2019 року № 207 М-19 (т.34 а.с.241-243); від 08.04.2019 року № 208 М-19 (т.35 а.с.12-14); від 08.04.2019 року № 209 М-19 (т.35 а.с.29-31); від 08.04.2019 року № 210 М-19 (т.35 а.с.50-52); від 08.04.2019 року № 211 М-19 (т.35 а.с.71-73); від 08.04.2019 року № 212 М-19 (т.35 а.с.88-90); від 08.04.2019 року № 213 М-19 (т.35 а.с.105-107); від 08.04.2019 року № 214 М-19 (т.35 а.с.122-124); від 08.04.2019 року № 215 М-19 (т.35 а.с.143-145); від 08.04.2019 року № 216 М-19 (т.35 а.с.160-162); від 08.04.2019 року № 218 М-19 (т.35 а.с.176-178); від 08.04.2019 року № 219 М-19 (т.35 а.с.193-195); від 08.04.2019 року № 220 М-19 (т.35 а.с.210-212); від 08.04.2019 року № 221 М-19 (т.35 а.с.227-229); від 08.04.2019 року № 222 М-19 (т.35 а.с.222 М-19); від 08.04.2019 року № 223 М-19 (т.36 а.с.11-13); від 09.04.2019 року № 224 М-19 (т.36 а.с.28-30); від 09.04.2019 року № 225 М-19 (т.36 а.с.45-47); від 09.04.2019 року № 226 М-19 (т.36 а.с.63-65); від 09.04.2019 року № 227 М-19 (т.36 а.с.80-82); від 09.04.2019 року № 228 М-19 (т.36 а.с.97-99); від 09.04.2019 року № 229 М-19 (т.36 а.с.124-126); від 09.04.2019 року № 230 М-19 (т.36 а.с.145-147); від 09.04.2019 року № 231 М-19 (т.36 а.с.166-168); від 09.04.2019 року № 232 М-19 (т.36 а.с.183-185); від 09.04.2019 року № 233 М-19 (т.36 а.с.199-201); від 09.04.2019 року № 234 М-19 (т.36 а.с.216-218); від 09.04.2019 року № 235 М-19 (т.36 а.с.233-235); від 09.04.2019 року № 236 М-19 (т.37 а.с.4-6); від 09.04.2019 року № 237 М-19 (т.37 а.с.25-27); від 09.04.2019 року № 238 М-19 (т.37 а.с.46-48); від 09.04.2019 року № 239 М-19 (т.37 а.с.63-65); від 09.04.2019 року № 240 М-19 (т.37 а.с.84-86); від 09.04.2019 року № 241 М-19 (т.37 а.с.105-107); від 09.04.2019 року № 242 М-19 (т.37 а.с.126-128); від 09.04.2019 року № 243 М-19 (т.37 а.с.147-149); від 09.04.2019 року № 244 М-19 (т.37 а.с.164-166); від 09.04.2019 року № 245 М-19 (т.37 а.с.181-183); від 09.04.2019 року № 246 М-19 (т.37 а.с.199-201); від 09.04.2019 року № 247 М-19 (т.37 а.с.216-218); від 09.04.2019 року № 248 М-19 (т.37 а.с.233-235); від 09.04.2019 року № 249 М-19 (т.37 а.с.250, т.38 а.с.1-2); від 09.04.2019 року № 250 М-19 (т.38 а.с.17-119); від 09.04.2019 року № 251 М-19 (т.38 а.с.38-40); від 09.04.2019 року № 252 М-19 (т38 а.с.55-57); від 09.04.2019 року № 253 М-19 (т.38 а.с.72-74); від 09.04.2019 року № 255 М-19 (т.38 а.с.93-95); від 09.04.2019 року № 256 М-19 (т.38 а.с.117-119); від 09.04.2019 року № 257 М-19 (т.38 а.с.134-136); від 09.04.2019 року № 258 М-19 (т.38 а.с.151-153); від 09.04.2019 року № 259 М-19 (т.38 а.с.168-170); від 09.04.2019 року № 260 М-19 (т.38 а.с.185-187); від 09.04.2019 року № 261 М-19 (т.38 а.с.202-204), від 19.02.2019 року № ТРП 4-13/19 С (т.28 а.с.172-174); від 19.02.2019 року № ТРП 4-12/19 С (т.28 а.с.234-236); від 19.02.2019 року № ТРП 3-5/19 С (т.29 а.с.60-62). 
          Відповідно до предмету вказаних вище договорів підрядник зобов`язується надати замовнику послуги з поточного ремонту будинків та інших завершальних будівельних робіт (поточний ремонт дитячих гральних майданчиків), за адресами, що визначені цими ж договорами, а замовник  прийняти і оплатити  такі послуги.
          На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем оформлені первинні документи: кошторисна документація – локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акт прийомки виконаних робіт (кб-2в), податкові накладні, платіжні доручення, банківські виписки; акти надання генпідрядних послуг.
          За результатами вказаних вище господарських операцій ТОВ «Мідгарт ЛТД» та ТОВ «Сфера-А» сформовані на адресу позивача податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідним фактом електронної реєстрації та податковими накладними.
          Матеріалами справи встановлено, що під час виконання вказаних підрядних договорів позивач (замовник) залишає собі генпідрядну винагороду в розмірі 2,5 % від загальної вартості робіт.
          Колегія суддів зазначає, що з метою підтвердження реального виконання умов договорів укладених з контрагентами  позивачем долучено до матеріалів справи  первинні документи за укладеними договорами, які відповідають вимогам законодавства та не містять явних дефектів форми і змісту.
          В подальшому роботи вказані в договорах були реалізовані позивачем на адресу своїх замовників (Департамент Житлового господарства Харківської міської ради) в рамках договорів підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт, які були попередньо укладені між позивачем та наведеним замовником, а саме: від 24.01.2019 року № ТР5-2/19 (т.1 а.с.126-127); від 24.01.2019 року № ТР5-5/19 (т.1 а.с.173-74); від 19.02.2019 року № ТРП8-18/19 (т.1 а.с.221,225); від 19.02.2019 року № ТРП5-49/19 (т.2 а.с.40-41); від 24.01.2019 року № ТР5-48/19 (т.2 а.с.93-94); від 24.01.2019 року № ТР8-2/19 (т.2 а.с.138-139); від 04.12.2018 року № ТР5-619/18 (т.2 а.с.187-188); від 04.12.2018 року № ТР5-616/18 (т.2 а.с.232-233); від 04.12.2018 року № ТР6-60/18 (т.3 а.с.64-65); від 21.03.2019 року (т.3 а.с.152-153); від 21.03.2019 року № ТР5-168/19 (т.3 а.с.185-186); від 21.03.2019 року № ТР5-167/19 (т.3 а.с.214-215); від 21.03.2019 року № ТР5-166/19 (т.3 а.с.241-242); від 21.03.2019 року ТР5-165/19 (т.4 а.с.22-23); від 21.03.2019 року № ТР5-163/19 (т.4 а.с.51-52); від 21.03.2019 року № ТР5-162/19 (т.4 а.с.78-79); від 21.03.2019 № ТР5-16/19 (т.4 а.с.105-106); від 21.03.2019 року № ТР5-160/19 (т.4 а.с.132-133); від 21.03.2019 року № ТР5-156/19 (т.4 а.с.159-160); від 21.03.2019 року № ТР5-154/19 (т.4 а.с. 186-187); від 21.03.2019 року № ТР5-151/19 (т.4 а.с.213-214); від 14.03.2019 року № ТР5-117/19 (т.4 а.с.240-241); від 19.02.2019 року (т.5 а.с.30-31); 16.10.2018 року № ТР5-561/18 (т.5 а.с.76-77); від 16.10.2018 року № ТР5-562/18 (т.5 а.с.111-112); від 16.10.2018 року № ТР5-563/18 (т.5 а.с.146-147); від 16.10.2018 року № ТР 5-564/18 (т.5 а.с.179-180); від 16.10.2018 року № ТР5-565/18 (т.5 а.с.212-213); від 04.12.2018 року № ТР5-641/18 (т.6 а.с.3-4); від 04.12.2018 року № ТР 5-664/18 (т.6 а.с.48-49); від 21.03.2019 року № ТР5-170/19 (т.6 а.с.84-85); від 15.11.2018 року № ТР 5-460/18 (т.6 а.с.99-100); від 21.03.2019 року № ТР5-181/19 (т.6 а.с.139-140); від 27.03.2019 року № ТРП 5-175/19 (т.6 а.с.179-180); від 15.11.2018 року № ТР5-425/18 (т.6 а.с.227-228); від 15.11.2018 року № ТР5-428/18 (т.7 а.с.16-17); від 15.11.2018 року № ТР5-429/18 (т.7 а.с.55-56); від 15.11.2018 року № ТР 5-457/18 (т.7 а.с.94-95); від 15.11.2018 року № ТР 5-464/18 (т.7 а.с.225-226); від 15.11.2018 року № ТР 5-466/18 (т.8 а.с.9-10); від 15.11.2018 року № ТР 5-467/18 (т.8 а.с.55-56); від 15.11.2018 року № ТР 5-474/18 (т.8 а.с.95-96); від 04.12.2018 року № ТР 5-526/18 (т.8 а.с.136-137); від 15.11.2018 року № ТР 5-528/18 (т.8 а.с.183-184); від 16.10.2018 року № ТР 5-529/18 (т.8 а.с.225-226); від 16.10.2018 року № ТР 5-530/18 (т.9 а.с.8-9); від 16.10.2018 року № ТР 5-531/18 (т.9 а.с.41-42); від 15.11.2018 року № ТР 5-542/18 (т.9 а.с.81-82); від 04.12.2018 року № ТР 6-59/18 (т.9 а.с.124-125); від 15.11.2018 року № ТР6-58/18 (т.9 а.с.169-170); від 24.01.2019 року № ТР6-4/19 (т.9 а.с.213-214); від 16.10.2018 року № ТРП8-345/18 (т.10 а.с.46-47); від 15.11.2018 року № ТР8-315/18 (т.10 а.с.97-98); від 04.12.2018 року № ТР8-302/18 (т.10 а.с.148-149); від 15.11.2018 року № ТР8-291/18 (т.10 а.с.200-201); від 27.03.2019 року №ТРП 8-119/19 (т.11 а.с.1-2); від 21.02.2019 року № ТРП 8-24/19 (т.11 а.с.50-51); від 24.01.2019 року ТР8-15/19 (т.11 а.с.91-92); від 24.01.2019 року № ТР8-5/19 (т.11 а.с.131-132); від 27.03.2019 року № ТРП7-2/19 (т.11 а.с.177-178); від 24.01.2019 року № ТР8-4/19 (т.11 а.с.224-225); від 14.11.2018 року № ТР 9-8/18 (т.12 а.с.18-19); від 01.03.2019 року № КР-61/19 (т.12 а.с.82-84а); від 28.01.2019 року № 1/19 (т.12 а.с.194-196); від 19.12.2018 року № 20 (т.13 а.с.36-42); від 20.10.2017 року № 148 (т.14 а.с.83-88); від 16.04.2018 року № КР-133/18 (т.14 а.с.239-242); від 19.03.2019 року № КР-120/19 (т.15 а.с.62-65); від 12.07.2018 року № КР-250/18 (т.15 а.с.124-127); від 08.06.2018 року № КР-221/18 (т.15 а.с.195-198); від 08.06.2018 року № КР-215/18 (т.16 а.с.33-36); від 11.02.2019 року № 2/19 (т.16 а.с.126-128); від 10.10.2018 року № КР-369/18 (т.16 а.с.198-201); від 10.10.2018 року № КР-368/18 (т.17 а.с.16-19); від 19.09.2018 року № КР-361/18 (т.17 а.с.89-92); від 10.09.2018 року № КР-343/18 (т.17 а.с.149-152); 04.09.2018 року № КР-334/18 (т.17 а.с.211-214); від 08.08.2018 року № КР-311/18 (т.18 а.с.13-16); від 01.08.2018 року № КР-288/18 (т.18 а.с.82-85); від 04.12.2018 року № ТР 2-282/18 (т.18 а.с.205-206); від 04.12.2018 року № ТР 2-289/18 (т.18 а.с.248-249); від 04.12.2018 року № ТР 2-303/18 (т.19 а.с.47-48); від 04.12.2018 року № ТР2-328/18 (т.19 а.с.100-101); від 04.12.2018 року № ТР 2-336/18 (т.19 а.с.145-146); від 04.12.2018 року № ТР4-247/18 (т.19 а.с.188-189); від 04.12.2018 року № ТР1-552/18 (т.19 а.с.232-233); від 04.12.2018 року № ТР 1-537/18 (т.20 а.с.23-24); від 04.12.2018 року № ТР1-459/18 (т.20 а.с.64-65); від 15.11.2018 року № ТР 2-263/18 (т.20 а.с.105-106); від 15.11.2018 року № ТР 2-262/18 (т.20 а.с.149-150); від 15.11.2018 року № ТР 2-261/18 (т.20 а.с.204-205); від 15.11.2018 року № ТР2-260/18 (т.21 а.с.5-6); від 15.11.2018 року № ТР 2-229/18 (т.21 а.с.48-49); від 21.03.2019 року № ТР2-56/19 (т.21 а.с.83-84); від 21.03.2019 року № ТР2-54/19 (т.21 а.с.114-115); від 15.11.2018 року № ТР1-381/18 (т.21 а.с.152-153); від 21.03.2019 року № ТР1-152/19 (т.21 а.с.188-189); від 21.03.2019 року № ТР1-151/19 (т.21 а.с.215-216); від 21.03.2019 року № ТР1-149/19 (т.22 а.с.19-20); від 21.03.2019 року № ТР1-148/19 (т.22 а.с.47-48); від 21.03.2019 року № ТР1-147/19 (т.22 а.с.75-76); від 21.03.2019 року № ТР1-145/19 (т22 а.с.102-103); від 19.02.2019 року № ТР1-44/19 (т.22 а.с.136-137); від 04.12.2018 року № ТР 4-318/18 (т.22 а.с.178-179); від 15.11.2018 року № ТР2-264/18 (т.22 а.с.224-225); від 15.11.2018 року № ТР 1-443/18 (т.23 а.с.47-48); від 15.11.2018 року № ТР 1-442/18 (т.23 а.с.114-115); від 04.12.2018 року № ТР 1-538/18 (т.23 а.с.164-165); від 04.12.2018 року № ТР 1-526/18 (т.23 а.с.204-205); від 15.11.2018 року № ТР1-505/18 (т.23 а.с.245-246); від 04.12.2018 року № ТР1-455/18 (т.24 а.с.34-35); від 15.11.2018 року № ТР1-452/18 (т.24 а.с.83-84); від 15.11.2018 року № ТР1-446/18 (т.24 а.с.130-131); від 15.11.2018 року № ТР 1-445/18 (т.24 а.с.172-173); від 15.11.2018 року № ТР 1-444/18 (т.24 а.с.227-228); від 04.12.2018 року № ТР 2-321/18 (т.25 а.с.30-31); від 04.12.2018 року № ТР 2-340/18 (т.25 а.с.77-78); від 04.12.2018 року № ТР 2-329/18 (т.25 а.с.124-125); від 04.12.2018 року № ТР 2-297/18 (т.25 а.с.172-173); від 04.12.2018 року № ТР 2-296/18 (т.25 а.с.223-224); від 15.11.2018 року № ТР 2-290/18 (т.26 а.с.17-18); від 15.11.2018 року № ТР 2-286/18 (т.26 а.с.56-57); від 15.11.2018 року № ТР 2-285/18 (т.26 а.с.98-99); від 24.01.2019 року № ТР 4-4/19 (т.26 а.с.137-138); від 04.12.2018 року № ТР 3-73/18 (т.26 а.с.176-177); від 27.03.2019 року № ТРП 4-37/19 (т.26 а.с.227-228); від 15.11.2018 року № ТР 4-276/18 (т.27 а.с.28-29); від 15.11.2018 року № ТР4-275/18 (т.27 а.с.75-76); від 15.11.2018 року № ТР 4-274/18 (т.27 а.с.115-116); від 16.10.2018 року № ТР 4-265/18 (т.27 а.с.147-148); від 04.12.2018 року № ТР 4-229/18 (т.27 а.с.186-187); від 15.11.2018 року № ТР 4-219/18 (т.27 а.с.228-229); від 14.08.2019 року № ТР 4-43/19 (т.28 а.с.12-13); від 19.02.2019 року № ТРП 4-14/19 (т.28 а.с.106-107); від 14.03.2019 року № ТР 4-40/19 (т.28 а.с.155-156); від 19.02.2019 року №  (т.28 а.с.201-202); від 19.02.2019 року № ТРП 4-12/19 (т.29 а.с.20-21); від 19.02.2019 року № ТРП 3-5/19 (т.29 а.с.88-89).
          З матеріалів справи убачається, що на теперішній час замовникам передані всі результати ремонтно-будівельних робіт за укладеними договорами, які, в свою чергу, виконано у повному обсязі.
          Відповідно до п.  201.10. ст.  201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
          Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
          Згідно з п. 201.14 ст. 201 ПК України визначено, що платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.
          Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому  статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог  розділу II цього Кодексу  (пункт 201.15 статті 201 розділу V Кодексу).
          Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
          Відповідно до п.  44.1  статті  44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
          Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
          Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З  урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
          З урахуванням вказаних вище норм  ПК України, колегія суддів зазначає, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами повністю підтверджена належними первинними документами, а отже позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, формування податкового кредиту, а фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентом, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальність укладених між позивачем та його контрагентом договорів, доказів того, що первинні документи складені необґрунтовано чи з порушенням чинного законодавства контролюючим органом не надано.
          Жодних доказів, які б доводили обізнаність позивача щодо порушень податкового законодавства з боку його контрагента, та/або про наявність протиправної домовленості позивача зі своїми контрагентами, спрямованої на незаконне отримання податкової вигоди, контролюючим органом не надано, судом не встановлено.
          Доводи апелянта, що у контрагента позивача відсутні трудові ресурси, у зв`язку з чим неможливо підтвердити реальність господарських операцій, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки первинними документами реальність цих операцій підтверджена та чинним законодавством не передбачено, що суб`єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у них основних фондів.
За правовим висновком Верховного Суду, який викладений, зокрема, в постановах від 17.04.2018 року у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 року у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 року у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 року у справі № 140/1845/19, відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Отже, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10.11.2020 року Верховним Судом у постанові по справі № 440/3779/18.
Також, колегія суддів зазначає, що реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.  Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 у справі № 815/4992/16.
Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності у контрагента позивача ТОВ «Сфера-А» ліцензії на будівельні роботи колегія суддів не бере до уваги, оскільки доказів необхідності наявності такої ліцензії для виконання робіт, які виконував останній, контролюючим органом судам першої та апеляційної інстанцій надано не було. 
          Стосовно доводів апеляційної скарги з посиланням наявність негативної податкової інформації та щодо можливості позивача виконати роботи власними силами і недоцільності залучення субпідрядника, колегія суддів зазначає наступне.
          Колегія суддів зауважує, що відповідно до відомостей акту перевірки, контрагенти позивача ТОВ «Мідгарт ЛТД» та ТОВ «Сфера-А», на момент укладення договорів були зареєстровані платником податків, у тому числі платниками податку на додану вартість (т.1 а.с.30, 37), а тому мав право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.
          Платник податків здійснює фінансово-господарську діяльність на власний ризик, а податкове законодавство, у свою чергу, не містить положень, які б дозволяли контролюючому органу оцінювати господарську діяльність суб`єкта господарювання з точки зору її доцільності, раціональності чи ефективності.
          Доцільність вибору форми здійснення господарських операцій (самостійно або із залученням третіх осіб) є виключною прерогативою підприємства. Суб`єкти господарювання мають самостійність при здійсненні своєї господарської діяльності.
          Крім того, відповідно до  ст. 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
          Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України з даного питання, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.03.2020 року у справі № 520/942/19.
          Відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Згідно  ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов`язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Відповідно ч. 2  ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до ч. 2  ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
          Окрім того, в рішенні № 37801/97 від 01.07.2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.
          Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийнятих  контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 23.04.2020 року № 00000430517 та № 00000440517.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).    
Згідно із  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.  292,  293,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, - без змін.
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суд набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    А.О. Бегунц   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 12 березня 2021 року.