ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 лютого 2021 року           справа № 241/2037/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Начальника Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Присяжнюка Івана Миколайовича на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 січня 2021 року (повний текст складено 13 січня 2021 року в смт. Мангуш Донецької області) у справі № 241/2037/20 (суддя в 1 інстанції - Данелюк О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Начальника Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Присяжнюка Івана Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО № 000600 від 13.11.2020,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО № 000600 від 13.11.2020, мотивованим тим, що 13.11.2020 посадовою особою - начальником Мангушського РВ ГУ ДМС України в Донецькій області Присяжнюком І.М. було винесено оскаржувану постанову, згідно якої її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн. Згідно вказаної постанови з 09.08.2020 по теперішній час на порушення встановлених правил перебування іноземців в Україні вона надає житло своєму чоловікові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Республіки Білорусь. Із даною постановою вона не згодна та вважає її неправомірною, виходячи з наступного. Так, вона у період з 2014 року по 2019 проживала у м. Мінськ, Республіка Білорусь, де 21.09.2018 був укладений шлюб. 05.10.2018 вона разом з чоловіком придбали житло у АДРЕСА_1 , куди і переїхали 03.03.2019. Будинок був придбаний за кошти чоловіка, але задля можливості оформити договір купівлі-продажу дистанційно, була надана довіреність від її імені її матері, як єдиному родичу і особі, якій вони довіряють, тому за документами вона є єдиним власником житла. Таким чином, оскільки житло було придбано у шлюбі, воно є спільною сумісною власністю її - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому вона не може впливати на надання чи ненадання чоловікові житла. Крім того, зазначає, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, є саме надання послуг, проте, оскільки вона є дружиною ОСОБА_2 , вона не може надавати йому послуг.
Так, її чоловік - ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь і з 2019 року проживає в Україні та мав посвідку та тимчасове проживання, яка була видана строком на один рік, строк якої закінчувався 19.03.2020. У зв`язку з початком карантинних дій в Україні з 12.03.2020 по теперішній час у її чоловіка виникли непередбачувані обставини та ускладнення щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання. Документи міграційна служба не приймає. Спочатку ГУ ДМС у Донецькій області провівши перевірку, не знайшла у діях чоловіка складу правопорушення, пізніше в усній формі працівник ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_3 роз`яснив чоловіку, що прийме документи після того, як він перетне кордон. Не ставлячи під сумнів слова начальника управління, її чоловік 09.08.2020 перетнув кордон та повернувся до сім`ї. 10.08.2020 одразу звернувся до ГУ ДМС у Донецькій області у м. Маріуполі для подання документів на перебування на території України на законних підставах та отримання посвідки на тимчасове проживання, де було виявлено нібито вчинене ним порушення і, як наслідок, її порушення за ст. 206 КУпАП, тому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі. 
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13 січня 2021 року у справі № 241/2037/20 позовну заяву було задоволено, внаслідок чого: постанову про накладення адміністративного стягнення від 13.11.2020 серії ПН МДО № 000600, винесену відносно ОСОБА_1 за ст. 206 Кодексу України про адміністративне правопорушення - скасовано, а провадження у справі - закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на користь держави судовий збір у розмірі сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, колегією суддів встановлено, що 13.11.2020 Мангушським РВ ГУ ДМС України в Донецькій області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 000601, згідно якого остання з 09.08.2020 по теперішній час на порушення встановлених правил перебування іноземців та ОБГ в Україні надає житло за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 09.08.2020 знаходиться на території України незаконно. Порушення встановленого порядку надання житла іноземцям (особам без громадянства), місце скоєння порушення: АДРЕСА_1 (арк.справи 4).
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО № 000600 від 13.11.2020, винесеної Мангушським РВ ГУ ДМС України в Донецькій області, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаних дій, а саме: правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 5100 грн. (арк.справи 3).
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Палацом шлюбних обрядів Головного управління юстиції Мінського міськвиконкому 21.09.2018, ОСОБА_2 одружився із ОСОБА_1 , актовий запис № 965 (переклад на українську мову здійснено перекладачем та посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н.Г.) (арк.справи 7-8).
Як вбачається з договору купівлі-продажу домоволодіння від 05.10.2018, ОСОБА_1 придбала будинок АДРЕСА_1 (арк.справи 5).
Відповідно до ст. 206 КУпАП надання громадянами іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів, сприяння їх незаконній реєстрації, оформленню документів на проживання чи навчання, прийняттю на роботу, а також надання інших послуг на порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України, якщо ці дії безпосередньо не пов`язані із незаконним переправленням осіб через державний кордон України, - тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2020 року (рішення набрало законної сили 05.01.2021) у справі № 263/14519/20 позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 3 від 12.11.2020 року про примусове повернення до країни походження задоволено повністю, внаслідок чого: скасовано рішення Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 3 від 12.11.2020 року про примусове повернення до країни походження громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 ; стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.
Колегія суддів зазначає, що вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 не допущено порушення вимог міграційного законодавства (ч.1 ст.203 КУпАП), що в свою чергу унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 206 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачу слід було довести протиправність правопорушень (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, що, на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, полягало у наданні житла громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 , який знаходиться на території України незаконно.
При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, зокрема, щодо надання житла громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 , який знаходиться на території України незаконно, оскільки дана обставина спростовується наданими суду доказами.
Стосовно доводів апеляційної скарги з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.10.2019 р. (справа №2340/2910/18), колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на те, що спірні правовідносини, яким надана оцінка Верховним Судом, не є тотожними  правовідносинам в даній справі. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 271, 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Начальника Мангушського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Присяжнюка Івана Миколайовича на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 січня 2021 року у справі № 241/2037/20 - залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 13 січня 2021 року у справі № 241/2037/20 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                                      А.В. Гайдар

Судді                                                                                                                І.В. Геращенко

                                                                                                                            І.В. Сіваченко