ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
18 лютого 2021 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №589/1823/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/313/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області  від 20 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Сидорчука О.М., в приміщенні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, 
В С Т А Н О В И В:
       У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11 жовтня 2010 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 31 березня 2020 року становить 235 129 грн 94 коп., з яких: 4144 грн 30 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 227 011 грн 92 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 3973 грн 72 коп. – нарахована пеня; 0 грн 00 коп. – нараховано комісії.
При цьому позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 жовтня 2010 року в сумі 131 430 грн 51 коп. станом на 31 березня 2020 року, яка складається з наступного: 4144 грн 30 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 127 286 грн 21 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 11 жовтня 2010 року по 28 червня 2019 року) та судові витрати.
       Шосткинский міськрайонний суд Сумської області заочним рішеннямвід 20 листопада 2020 року позов задовольнив частково.
               Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 4144 грн 30 коп.
       В задоволенні інших вимог – відмовив.
       Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 66 грн 21 коп.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині – рішення залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що позичальниця особисто 11 жовтня 2010 року підписалася про ознайомлення з тарифами, а саме підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», в якій містяться всі істотні умови. Тобто сторонами при укладення договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. 
       Крім того, вважає, що з моменту підписання відповідачкою заяви між банком та клієнтом було укладено договір згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
       Наголошує на тому, що з матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що відповідачка погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг; вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
       Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснювала часткове погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком, на думку позивача, свідчать про укладення кредитного договору. 
       Вказує на те, що встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Крім того, відсоткова ставка при укладенні договору складала 3,0% на місяць.
       Вважає, що суд безпідставно у своєму рішенні послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
       Від відповідачки відзив у встановлений судом строк не надходив.
       Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається. 
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої остання отримала платіжну карту кредитка «Універсальна». Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 22).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачкою не підписані (а. с. 23-49).
Відповідно до довідки банку ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 11 жовтня 2013 року, термін дії – 06/16), НОМЕР_2 (дата відкриття – 12 вересня 2012 року, термін дії – 07/16), НОМЕР_3 (дата відкриття – 26 червня 2013 року, термін дії – 08/16), НОМЕР_4 (дата відкриття – 10 вересня 2013 року, термін дії – 05/17), НОМЕР_5 (дата відкриття – 12 листопада 2015 року, термін дії – 01/18) (а. с. 21). 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 31 березня 2020 року становить 235 129 грн 94 коп., з яких: 4144 грн 30 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 227 011 грн 92 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 3973 грн 72 коп. – нарахована пеня; 0 грн 00 коп. – нараховано комісії.
При цьому позивач просить стягнути заборгованість в сумі 131 430 грн 51 коп., яка складається з наступного: 4144 грн 30 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 127 286 грн 21 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 11 жовтня 2010 року по 28 червня 2019 року) (а. с. 8-11).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки він дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Зокрема, встановивши обставини того, що в Анкеті-заяві позичальника від 11 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, отримуючи 11 жовтня 2010 року платіжну картку кредитку «Універсальна», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Що стосується доданого до апеляційної скарги нового доказу - копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 11 жовтня 2010 року, колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивач, заявляючи клопотання про долучення та дослідження вказаного нового доказу в якості поважних причин неподання вказаного доказу суду першої інстанції зазначає про те, що про підстави відмови в позовних вимогах та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких вимог йому стало відомо після отримання копії судового рішення.
Колегія суддів вважає, що вказані банком причини неподання довідки про умови кредитування є неповажними та не є такими, що об`єктивно не залежали від нього, оскільки вказану довідку як частину кредитного договору позивач мав надати суду першої інстанції на підтвердження своїх позовних вимог.
Враховуючи вказані обставини та наведені норми процесуального права, новий доказ, а саме копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається під час апеляційного перегляду справи, оскільки наданий апеляційному суду без додержання порядку та строків їх подання. 
Таким чином, установивши обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, суд дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка, зокрема, встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування  рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм  матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області  від 20 листопада 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.Ю. Кононенко

                                                                               О.І. Собина