Постанова
Іменем України
 
24 лютого 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 357/697/15-ц
 
провадження № 61-11684св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Сержанюка А. С., Сушко Л. П.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
26 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 18 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 322/МК33/2008-980, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 175 000,00 грн зі сплатою 18,5 % річних строком до 18 квітня 2013 року.
 
Повернення кредиту забезпечене договором поруки від 18 квітня 2008 року, укладеним між банком, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з другої сторони, згідно з умовами якого поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором як солідарні боржники за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань станом на
14 серпня 2014 року розмір заборгованості становить 325 878,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 163 109,18 грн, заборгованість за
відсотками - 109 181,97 грн, штраф - 13 614,56 грн та пеня - 39 972,92 грн, яку позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з відповідачів.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня
2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Починаючи з
17 листопада 2008 року ОСОБА_1 припинила сплату щомісячних платежів на погашення тіла кредиту, а тому саме з цього часу у банку виникло право звернутися за захистом свого порушеного права. Подавши позов 26 грудня
2014 року, банк пропустив позовну давність, про наслідки спливу якої заявила позичальник, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
 
Крім того, банк не надав доказів на підтвердження направлення поручителям вимоги про повернення кредиту у шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому порука за договором поруки від 18 квітня 2008 року вважається припиненою. 
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 322/МК33/2008-980 у розмірі
325 878,63 грн. 
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про припинення поруки. 
 
Разом з тим апеляційний суд зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості з 08 липня 2010 року до 26 червня 2014 року та 14 серпня
2014 року позичальник частково погашала кредитну заборгованість, що свідчить про переривання позовної давності та визнання нею свого боргу. У зв`язку з наведеним апеляційний суд визнав обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у заявленому банком розмірі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 24 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд належним чином не встановив, коли та який платіж був несвоєчасно сплачений, і які наслідки прострочення виконання цих зобов`язань, не з`ясував, з якого часу починається перебіг позовної давності по кожному з платежів окремо, а також щодо сплати пені та штрафів. 
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. 
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до
ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ «КБ «Надра» борг за кредитним договором у розмірі 114 870,90 грн, з яких 66 870,56 грн - тіло кредиту, 
48 000,34 грн - відсотки. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Стягуючи з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у вказаному розмірі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з липня 2010 року до серпня 2014 року вона частково погашала кредит шляхом внесення платежів, які менші за передбачений графіком погашення місячний платіж 4 518,37 грн. Вчинення цих дій, які свідчать про визнання нею свого боргу та про переривання перебігу позовної давності по кожному із щомісячних платежів, коли позивачка здійснювала таке погашення (стаття 264 ЦК України). 
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителів, оскільки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України їх порука припинилася.
 
Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.
 
Рішення Апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2016 року в частині позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
У іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 14 квітня
2016 року залишено без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що порука припинена на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банк з дня настання строку виконання основного зобов`язання (18 квітня 2013 року) не пред`явив вимоги до поручителів у строк протягом шести місяців. 
 
Однак стягуючи заборгованість за відсотками за користування кредитом, апеляційний суд, не звернув уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «Надра». 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором в розмірі 243 484,41 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив з доведеності факту неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, наявності непогашеної заборгованості, що є підставою для її стягнення на користь банку. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що зі спливом строку кредитування припинилось і право позивача нараховувати проценти за кредитом, а тому після 18 квітня 2013 року позивач не міг нараховувати такі проценти. 
Вирішуючи питання щодо одночасного стягнення пені та штрафу, суд вказав, що за одне й теж порушення (порушення строків сплати заборгованості) за кредитним договором передбачено два види стягнення: і штраф, і пеня, що є неприпустимим, а тому в задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 39 972,92 грн слід відмовити. 
Суд відхилив доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу банку про те, що позовні вимоги заявлені після спливу позовної давності - 26 грудня 2014 року, оскільки 14 серпня 2014 року ОСОБА_1 здійснила часткове погашення кредитної заборгованості в розмірі 1 000,00 грн, що відповідно до положень статті 264 ЦК України свідчить про переривання позовної давності.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову до поручителів у зв`язку з припиненням поруки.
Аргументи учасників справи
 
У червні 2019 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року та залишити в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні відсотків після закінчення строку дії кредитного договору - після 18 квітня 2013 року, однак не погоджується з визначенням апеляційним судом початку перебігу позовної давності.
 
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж за тілом кредиту здійснений 17 жовтня 2008 року. ОСОБА_1 не визнає оплату за кредитним договором у розмірі 1 000,00 грн, проведену 14 серпня 2014 року, як про це зазначив апеляційний суд. Матеріалами справи підтверджено, що після 2011 року вона не здійснювала жодних платежів за кредитним договором. 
 
Апеляційний суд не з`ясував, ким був здійснений платіж від 14 серпня 2014 року у розмірі 1 000,00 грн; з розрахунку заборгованості не вбачається інформації про платника та реквізити такого платежу. У зв`язку з цим апеляційний суд неправильно визначив початок перебігу позовної давності.
 
У вересні 2019 року до Верховного Суду від ПАТ «КБ «Надра» надійшов відзив, у якому його представник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскарженій частині залишити без змін. Представник ПАТ «КБ «Надра» зазначає, що на підтвердження позовних вимог банк надав суду розрахунок заборгованості, розмір якої станом на 14 серпня 2014 року становить 325 878,63 грн. Позичальник не довела, що кредитний договір є неправомірним, та усупереч статті 81 ЦПК України не надала будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку боргу.
 
Постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 відсотків після 18 квітня 2013 року, пені та частини штрафу не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) в цій частині не переглядається.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 18 квітня 2008 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 322/МК33/2008-980, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит на споживчі потреби в розмірі 175 000,00 грн строком на 5 років, тобто до 18 квітня 2013 року зі сплатою
18,5 % річних. 
 
Пунктом 4.1.1 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється шляхом внесення позичальником щомісячних платежів на погашення тіла кредиту і відсотків згідно з графіком платежів у розмірі
4 518,37 грн. 
 
Відповідно до наданого ПАТ «КБ «Надра» уточненого розрахунку розмір заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2008 року
№ 322/МК33/2008-980 станом на 14 серпня 2014 року становить 325 878,63 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 163 109,18 грн, заборгованість за відсотками - 109 181,97 грн, штраф - 13 614,56 грн та пеня - 39 972,92 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
 
Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на наявність простроченої заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2008 року 
№ 322/МК33/2008-980, на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості станом на 14 серпня 2014 року із зазначенням усіх її складових, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 163 109,18 грн та заборгованість за відсотками - 109 181,97 грн.
 
Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Позичальник не надала належних доказів на спростування наявності заборгованості у заявленому банком розмірі.
 
При розрахунку розміру заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з позичальника, апеляційний суд правильно врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові постановах Великої Палити Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), про те, що зі спливом строку кредитування припинилось право банку нараховувати проценти за кредитом (після 18 квітня 2013 року).
 
Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про пропуск банком позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками (в оскарженій частині).
 
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
 
У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі
№ 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.».
 
Як під час дії кредитного договору (до 18 квітня 2013 року), так і після закінчення строку його дії, боржник сплачувала щомісяця платежі (останній - 14 серпня 2014 року), що свідчить про переривання позовної давності за всіма періодичними (щомісячними) платежами, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками.
 
Доводи ОСОБА_1 про те, що останній платіж 14 серпня 2014 року здійснений не нею, колегія суддів також відхиляє, оскільки такі посилання зводяться до переоцінки наданого позивачем доказу - розрахунку заборгованості, який оцінений судом апеляційної інстанції, та не впливають на результати вирішення спору, адже і до цього платежу вона щомісячно сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості. 
 
У зв`язку з наведеним постанова апеляційного суду в частини вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками підлягає залишенню без змін.
 
Рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні штрафу мотивоване пропуском банком позовної давності, про наслідки спливу якої заявлено позичальником.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду
від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Вирішуючи спір у частині вимог про стягнення штрафу, апеляційний суд виходив з того, що позичальник порушила умови кредитного договору щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а тому вважав за необхідне стягнути з відповідачки штраф у розмірі у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених в результаті прострочення (пункт 9.2 кредитного договору), а саме 
11 594,50 грн. При обчисленні розміру штрафу судом було враховано розмір заборгованості за тілом кредиту - 163 109,18 грн та за відсотками (у межах строку дії договору) - 68 780,73 грн. 
 
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду апеляційної інстанції, оскільки аналіз наданого банком розрахунку свідчить про те, що штраф нарахований поза межами строку кредитування, що унеможливлює його стягнення з позичальника.
 
За таких обставин постанова апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача штрафу в розмірі 11 594,50 грн підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду в частині стягнення штрафу - скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - зміні з викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови; постанова апеляційного суду у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками - залишенню без змін.
 
За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 
4 869,68 грн.
 
У зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 231,89 грн (пропорційно до задоволених вимог).
 
Керуючись статтями 400 та 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого
2020 року), 141, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 11 594 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривень 50 копійок скасувати.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 11 594 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривень 50 копійок змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 163 109 (сто шістдесят три тисячі сто дев`ять) гривень
18 копійок та заборгованості за відсотками у розмірі 68 780 (шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят) гривень 73 копійок залишити без змін.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 231 (двісті тридцять один) гривень 89 копійок.
 
З моменту прийняття постави суду касаційної інстанції постанова суду апеляційної інстанції у скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий                                                                  В. І. Крат

 
Судді:                                                                            Н. О. Антоненко

 
І. О. Дундар

 
Є. В. Краснощоков

 
М. М. Русинчук