ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/24928/15                                                                                   Суддя першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Безименної Н.В. та Файдюка В.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Здраво» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ТОВ «Торговий дім «Здраво» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві) від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року вказаний адміністративний позов було задоволено.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року вказане рішення було залишене без змін. 
Однак постановою Верховного Суду від 26 березня 2019 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таке рішення обґрунтоване тим, що суди не надали належної правової оцінки доводам податкового органу щодо наявності вироку Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к відносно фізичної особи ОСОБА_1 , а також проведення допитів в якості свідків громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року адміністративний позов ТОВ «Торговий дім «Здраво» було задоволено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що фактичне здійснення господарських операцій між ТОВ «Торговий дім «Здраво» та його контрагентами - ТОВ «Сетмаркет», ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» і ПП «Інфініті центр» не підтверджується. Відповідач в апеляційній скарзі виклав обставини, на підставі яких зроблено висновок про неможливість здійснення поставок товару саме вказаними особами, а також навів правові позиції Верховного Суду щодо врахування кожної з таких обставин під час вирішення аналогічних спорів. 
Разом з апеляційною скаргою відповідач подав клопотання про виклик і допит у якості свідка ОСОБА_3 - керівника ТОВ «Сетмаркет». Скаржник повідомив адресу для листування зі свідком: АДРЕСА_1 і тел. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . Таке ж клопотання було заявлене відповідачем в суді першої інстанції. 
Суди першої та апеляційної інстанції неодноразово направляли ОСОБА_3 повістку про виклик до суду за адресою, повідомленою відповідачем та за адресою місцезнаходження ТОВ «Сетмаркет», однак відповідні листи повернулися без вручення адресу з незалежних від суду причин. 
Згідно з довідками секретаря судового засідання від 04, 08, 16, 24 лютого 2021 року за повідомленими відповідачем номерами телефонів ( НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 не відповідає. 
На виконання вимог ст. 130 КАС України свідок ОСОБА_3 викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке було розміщене 04 березня 2021 року.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 92 КАС України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.
Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що інших відомостей про місце проживання (перебування) або місце роботи ОСОБА_3 у розпорядженні контролюючого органу немає та не заперечував проти продовження розгляду справи на підставі наявних доказів. 
Також ухвалою суду від 04 березня 2021 року у відповідача були витребувані протокол допиту свідка ОСОБА_3 , дозвіл на розголошення відомостей кримінального провадження та інформацію про те, на якій стадії перебуває розслідування у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 , а також детальний розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208, із відображенням сум податку (ПДВ та податку на прибуток) і штрафних санкцій, нарахованих позивачу по правовідносинах із кожним окремим контрагентом, зазначеним в акті перевірки.
На виконання вимог вказаної ухвали суду Головне управління ДПС у м. Києві надало лише розрахунок податкових зобов`язань з податку на додатку вартість. 
Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року - скасувати в частині, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Положеннями п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Здраво» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Сетмаркет», ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за підсумками якої складено акт від 30 вересня 2015 року № 600/1-26-50-22-08/38040207.
На підставі вказаного акту перевірки були винесені податкові повідомлення-рішення від 23 жовтня 2015 року:
-          № 0007202208, яким позивачу нараховані грошові зобов`язання з податку на додатну вартість на загальну суму 1676671 грн 00 коп., з яких 1341337 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 335334 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями;
-          № 0007212208, яким позивачу нараховані грошові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1488649 грн 00 коп., з яких 1190919 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 297730 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень став висновок про те, що господарські операції з поставки товарів від ТОВ «Сетмаркет», ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр» для ТОВ «Торговий дім «Здраво» не здійснювали, у зв`язку з чим позивач не мав права формувати податковий кредит та витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток. 
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208, ТОВ «Торговий дім «Здраво» звернулося до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Торговий дім «Здраво», суд першої інстанції виходив з того, що фактичне виконання договорів, укладених із ТОВ «Сетмаркет», ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр», підтверджується належним чином оформленими первинними документами, копії яких приєднані до матеріалів справи. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що доводи контролюючого органу щодо неможливості здійснення таких господарських операцій не ґрунтуються на вимогах закону.
Колегія суддів не у повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції наступних підстав.
Особливості виникнення права на податковий кредит та його реалізації визначені у розділі V Податкового кодексу України (вживається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Положеннями пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до абз. «а» п.  198.1 ст.  198 Податкового кодексу України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Датою виникнення права платника податку на додану вартість на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п. 198.2  ст.  198 Податкового кодексу України,  вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів / послуг; дата отримання платником податку товарів / послуг, що підтверджено податковою накладною.
За правилами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу. 
Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності. У свою чергу витрати операційної діяльності включають, серед іншого, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Відтак обов`язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту та витрат є сплата податку на додану вартість у ціні придбаних товару і послуг та понесення витрат на оплату товару і послуг, які фактично надані або підлягають наданню, а також призначені для використання у власній господарській діяльності.
Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування ТОВ «Торговий дім «Здраво» податкового кредиту та витрат підлягає перевірці фактичне придбання та отримання товару від ТОВ «Сетмаркет», ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр». Така перевірка проводиться, зокрема, шляхом дослідження первинних документів, складенням яких супроводжувалося здійснення відповідних операцій. 
З огляду на обставини, з якими контролюючий орган пов`язує необхідність донарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, колегія суддів вважає необхідним дослідити господарські операції ТОВ «Торговий дім «Здраво» із ТОВ «Сетмаркет» окремо від господарських операцій позивача з ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр».
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що між ТОВ «Торговий дім «Здраво» та ТОВ «Сетмаркет» був укладений договір постачання № С-12/1 від 01 грудня 2012 року. За умовами вказаного договору позивач купує товар, кількість, асортимент та ціна якого узгоджуються сторонами заздалегідь та фіксується у товарно-транспортних накладних (видаткових накладних), які є невід`ємною частиною відповідного договору.
На підтвердження фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання № С-12/1 від 01 грудня 2012 року позивач надав суду копії заявок на постачання товару, що містять відомості про найменування товару, їх кількість, ціну кожного товару та загальну вартість партії товару, умови поставки (EXW, редакція Інкотермс 2000 року), місце передачі товару - адреса постачальника (м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, корп. 3);  товарно-транспортних накладних, за змістом яких предметом поставки були хлібці в асортименті та фруктоза;  податкових накладних;    товарно-транспортних накладних, за змістом яких автоперевізником, замовником перевезень та вантажоодержувачем було ТОВ «Торговий дім «Здраво», вантажовідправником - ТОВ «Сетмаркет», пункт навантаження - м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Волинська, 40. 
Також позивач надав оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «Сетмаркет» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року.
За змістом вказаних письмових доказів ТОВ «Сетмаркет» здійснювало для позивача поставку хлібців у асортименті та фруктози у період з грудня 2012 року по січень 2014 року. Договір постачання № С-12/1 від 01 грудня 2012 року та первинні документи щодо його виконання від імені ТОВ «Сетмаркет» були підписані ОСОБА_3 .
Згідно з актом перевірки від 30 вересня 2015 року № 600/1-26-50-22-08/38040207 висновки контролюючого органу про неможливість вчинення господарських операцій вказаним контрагентом ґрунтуються на: 
- копії протоколу допиту свідка ОСОБА_3 (керівник ТОВ «Сетмаркет») від 29 травня 2014 року, згідно з яким він заперечує свою причетність до діяльності товариства;
- копії протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 27 березня 2014 року (керівник ТОВ «Біпонт», з яким ТОВ «Сетмаркет» перебувало у господарських правовідносинах), згідно з яким ОСОБА_2 надав свій паспорт третім особам для створення та реєстрації товариства без наміру здійснювати підприємницькою діяльністю;
- результатах аналізу поданої ТОВ «Сетмаркет» податкової та фінансової звітності, за даними якого встановлено факт неподання платником балансу, відсутність інформації про наявні трудові ресурси, транспортні засоби, сировину та матеріали для здійснення основного виду діяльності.
Під час розгляду справи в суді контролюючий орган додатково надав копію ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к, якою ОСОБА_1 (керівник ТОВ «Сетмарект») було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 2051 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження.
Положення ч. 1 ст. 2051 Кримінального кодексу України передбачають відповідальність за внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості. 
Згідно з вказаною ухвалою ОСОБА_1 висунуто обвинувачення у тому, що він у вересні 2012 року (точної дати та часу досудовим слідством не встановлено), перебуваючи в м. Києві, отримав від дружини ОСОБА_4 пропозицію на користь невстановлених в ході досудового розслідування осіб підписати ряд документів щодо створення та державної реєстрації юридичної особи ТОВ «Сетмаркет» (код ЄДРПОУ 38388380, м. Київ, Печерський район, пров. Новопечерський, будинок 19/3, корпус 3, кімната 12-А), за що отримав грошову винагороду, надавши таким чином можливість невстановленим в ході досудового розслідування особам використовувати реєстраційні документи, печатки і право розпоряджатися банківськими рахунками вказаного підприємства.
ОСОБА_1 , сприяючи реалізації злочинних намірів невстановленим в ході досудового розслідування особам на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, надав невстановленій особі свій паспорт громадянина України та картку фізичної особи - платника податків, які були використані для підготовки статутних і реєстраційних документів щодо створення ТОВ «Сетмаркет» та внесенню до цих документів завідомо неправдивих відомостей. Діючи протиправно без наміру фактичного здійснення підприємницької діяльності,  в порушення ст. 42, ст. 48, ст. 56, ст. 57 Господарського кодексу України, п. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 87, ст. 89 Цивільного кодексу України, п. 4 ст. 53 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» та інших нормативно-правових актів України, підписав надані йому невстановленою особою статутні і реєстраційні документи по створенню ТОВ «Сетмаркет». 
Такі документи подано до державного реєстратора Печерської районної Державної адміністрації в м. Києві та який 13 вересня 2012 року зареєстровав ТОВ «Сетмаркет». 
ОСОБА_1 своїми умисними діями, які виразились у пособництві невстановленим особам у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 2051 Кримінального кодексу України.
Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 було закрите у зв`язку із закінченням строків давності з одночасним звільнення особи від кримінальної відповідальності. 
У відповідності до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к установлено, що 13 вересня 2012 року було здійснено державну реєстрацію ТОВ «Сетмаркет» з порушенням установленого законом порядку та без наміру здійснювати господарську діяльність. 
Надаючи оцінку зазначеній ухвалі як доказу в адміністративній справі, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 12 березня 2021 року у справі № 160/13367/19. Суд касаційної інстанції сформулював правову позицію, згідно з якою встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, також відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.
Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог  ст. 75 КАС України  є їх достовірність. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені  законом  податкові вигоди.
Верховний Суд України також неодноразово наголошував на тому, що первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є безпідставним. Обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким керівника підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених  ст. 205 Кримінального кодексу України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений  ст. 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.
Такі висновки були сформульовані Верховним Судом України у справах № 21-421а11, № 826/8465/14, № 21-5332а15, № 21-1318а16, № 21-2430а16 та у подальшу підтримані Верховним Судом у справах № 826/1308/18, № 280/5058/18, № 640/4687/19, № 2а-7264/10/0870, № П/811/2177/15, № 160/13367/19. 
У вказаних справах відповідні обставини були встановлені вироком суду про визнання керівника контрагента винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України. Разом з тим, вказані правові висновки Верховного Суду можуть бути враховані також під час вирішення цієї справи, адже незважаючи на обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 2051 Кримінального кодексу України, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к був установлений факт реєстрації створення ТОВ «Сетмаркет» внаслідок злочинних дій та без наміру проведення господарської діяльності. 
Колегія суддів також враховує, що зазначені правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду стосуються випадків наявності вироків у кримінальних справах, в той час як Печерським районним судом міста Києва було постановлено ухвалу від 25 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження. 
Разом з тим, за змістом ч. 6 ст. 78 КАС України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, на рівні з вироком суду в кримінальному провадженні. 
Відтак зазначені правові позиції судів касаційної інстанції у повній мірі мають бути враховані під час розгляду і вирішення цієї справи. 
Не менш важливим для правильного вирішення цієї справи є висновок Верховного Суду щодо особливостей урахування вироку у кримінальному провадженні, викладений у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 826/10205/16. 
Верховний Суд зазначив, що сам факт наявності вироку у кримінальному провадженні не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд виходив з того, що судами попередніх інстанцій не перевірено у який саме період здійснювалися господарські операції та чи могла ця особа (відносно якої вирок) укласти вказані договори до моменту, з якого вироком суду підтверджена фіктивність її діяльності.
У постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 826/3498/15  також акцентовано увагу на необхідності перевіряти чи встановлено вироком вина саме тієї уповноваженої особи контрагента позивача, яка здійснювала підписання первинних документів.
Досліджуючи обставини цієї справи з урахуванням вказаних правових позиції Верховного Суду, колегія суддів виходить з того, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к було встановлено факт реєстрації створення ТОВ «Сетмаркет» 13 вересня 2012 року внаслідок злочинних дій та без наміру провадження господарської діяльності.
Вказаною ухвалою було звільнено від кримінальної відповідальності саме ОСОБА_1 , який на час проведення державної реєстрації створення ТОВ «Сетмаркет» був зазначений як засновник та керівник товариства. 
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 листопада 2012 року відбулася зміна засновника та керівника ТОВ «Сетмаркет», яким став ОСОБА_3 . 
Як раніше зазначалося, у правовідносинах з ТОВ «Торговий дім «Здраво» саме ОСОБА_3 підписав договір постачання № С-12/1 від 01 грудня 2012 року та первинні документи щодо його виконання від імені ТОВ «Сетмаркет».
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що контролюючий орган, посилаючись на наявність протоколу допиту ОСОБА_3 , згідно з яким він заперечує свою причетність до діяльності товариства, не надав до суду копію такого письмового доказу. 
Під час апеляційного розгляду справи у відповідача були витребувані протокол допиту свідка ОСОБА_3 , дозвіл на розголошення відомостей кримінального провадження та інформацію про те, на якій стадії перебуває розслідування у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 . Однак зазначені документи не були надані суду. Також судами першої та апеляційної інстанції були використані всі процесуальні можливості для допиту ОСОБА_3 як свідка, однак вказана особа не отримала повістку про виклик і до суду не з`явилася.  
Разом з тим, зазначені обставини не дають достатніх підстав для висновку про те, що первинні документи, складені та підписані від імені ТОВ «Сетмаркет» ОСОБА_3 можуть бути належним підтвердженням здійснення господарських документів. Відсутність у розпорядженні суду доказів того, що ОСОБА_3 не здійснював господарської діяльності від імені вказаного товариства не нівелює обставин, встановлених ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к. 
У постанові від 15 травня 2018 року у справі № 826/10170/17 Верховний Суд аналізував можливість прийняття первинних документів у разі, коли вироком суду встановлено факт фіктивності реєстрації товариства, з яким позивач мав господарські відносини. Верховний Суд прийшов до висновку, що всі первинні документи, видані контрагентом позивача та підписані особою, яка визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, як керівником, є неприйнятними за об`єктивним та суб`єктивним критеріями. Об`єктивний критерій полягає у встановлені в межах кримінального провадження обставин того, що це підприємство реальною діяльністю не займалось, здійснювало безтоварні операції, а суб`єктивний - у тому, що всі первинні документи, підписані особою, яка визнала підписання цих документів в межах здійснення не господарської діяльності, а вчинення злочину. Вважати документи контрагента позивача належними для формування витрат не вбачається можливим, з огляду на обов`язковість вироку у питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Такі висновки були висловлені Верховним Судом у відношенні первинних документів, проте однаковою мірою стосуються й інших документів, у тому числі тих, що пов`язані з відчуженням корпоративних прав на ТОВ «Сетмаркет» від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 . 
Як раніше зазначалося, згідно з правовою позицією Верховного Суду України та Верховного Суду, статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані. 
Під час розгляду і вирішення цієї справи колегія суддів виходить з того, що статус ТОВ «Сетмаркет» як нелегального підприємства не може бути змінений навіть шляхом зміни складу його засновників та керівника. 
Документи, підписані ОСОБА_1 не можуть вважатися належними не лише для цілей формування податкового кредиту і витрат, а й для цілей легальної передачі корпоративних прав на ТОВ «Сетмаркет» іншим особам, у тому числі в ОСОБА_3 . 
Колегія суддів наголошує на тому, що документи щодо господарських правовідносин між ТОВ «Торговий дім «Здраво» та ТОВ «Сетмаркет» були складені та підписані після подій, описаних в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року у справі № 757/20606/16-к.
Та обставина, що від імені ТОВ «Сетмаркет» як керівник діяла інша особа, ніж зазначена у вказаній ухвалі, не змінює та не спростовує того факту, що товариство було створене внаслідок вчинення злочину і не може бути легальним учасником господарських правовідносин, а складені ним документи не можуть відображатися у бухгалтерському та податковому обліках і надавати встановлені  законом  податкові вигоди.
Одночасно колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 280/546/19, згідно з якою встановлені у вироках факти фіктивного підприємництва виключають оцінку наданих позивачем первинних документів, виписаних за операціями з придбання послуг та товарів у цих товариств, як достовірних.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про правомірність нарахування ТОВ «Торговий дім «Здраво» грошових зобов`язань за операціями з ТОВ «Сетмаркет».
Досліджуючи правовідносини ТОВ «Торговий дім «Здраво» з ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр», колегія суддів прийшла до таких висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Торговий дім «Здраво» та вказаними юридичними особами були укладені подібні за змістом договори постачання:
- № ЗД-05/02 від 01 травня 2012 року з ТОВ «Ітекосейл»,;
- № СК-07/1 від 01 липня 2012 року з ТОВ «Скуртрейдгурт»;
- № ІЦ-06/02 від 01 червня 2012 року з ПП «Інфініті центр».
За умовами вказаних договорів позивач купує товар, кількість, асортимент та ціна якого узгоджуються сторонами заздалегідь та фіксується у товарно-транспортних накладних (видаткових накладних), які є невід`ємною частиною відповідного договору.
На підтвердження фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання ЗД-05/02 від 01 травня 2012 року позивач надав суду копії заявок на постачання товару, що містять відомості про найменування товару, їх кількість, ціну кожного товару та загальну вартість партії товару, умови поставки (а саме - EXW, редакція Інкотермс 2000 року), місце передачі товару - адреса постачальника (м. Київ, вул. Кіквідзе, 28); видаткових накладних, за змістом яких предметом поставки були хлібці в асортименті та фруктоза; податкових накладних; товарно-транспортних накладних, за змістом яких автоперевізником, замовником перевезень та вантажоодержувачем було ТОВ «Торговий дім «Здраво», вантажовідправником - ТОВ «Ітекосейл», пункт навантаження - м. Київ, вул. Кіквідзе, 28, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Волинська, 40. 
Також позивач надав оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «Ітекосейл» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року.
На підтвердження фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання № СК-07/1 від 01 липня 2012 року позивач надав суду копії заявок на постачання товару, що містять відомості про найменування товару, їх кількість, ціну кожного товару та загальну вартість партії товару, умови поставки (а саме - EXW, редакція Інкотермс 2000 року), місце передачі товару - адреса постачальника (м. Київ, вул. Панаса Мирного, 11); видаткових накладних, за змістом яких предметом поставки були хлібці в асортименті та фруктоза; податкових накладних; товарно-транспортних накладних, за змістом яких автоперевізником, замовником перевезень та вантажоодержувачем було ТОВ «Торговий дім «Здраво», вантажовідправником - ТОВ «Скуртрейдгурт», пункт навантаження - м. Київ, вул. вул. Панаса Мирного, 11, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Волинська, 40. 
Також позивач надав оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «Скуртрейдгурт» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року.
На підтвердження фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором постачання № ІЦ-06/02 від 01 червня 2012 року позивач надав суду копії заявок на постачання товару, що містять відомості про найменування товару, їх кількість, ціну кожного товару та загальну вартість партії товару, умови поставки (а саме - EXW, редакція Інкотермс 2000 року), місце передачі товару - адреса постачальника (м. Київ, вул. Глибочицька, 72); видаткових накладних, за змістом яких предметом поставки були хлібці в асортименті та фруктоза; податкових накладних; товарно-транспортних накладних, за змістом яких автоперевізником, замовником перевезень та вантажоодержувачем було ТОВ «Торговий дім «Здраво», вантажовідправником - ПП «Інфініті центр», пункт навантаження - м. Київ, вул. вул. Глибочицька, 72, пункт розвантаження - м. Київ, вул. Волинська, 40. 
Також позивач надав оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ПП «Інфініті центр» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року.
Згідно з актом перевірки від 30 вересня 2015 року № 600/1-26-50-22-08/38040207 висновки контролюючого органу про неможливість вчинення господарських операцій вказаним контрагентом ґрунтуються на: 
- результатах аналізу наявної в автоматизованих інформаційних системах органу ДФС інформації, згідно з якою ТОВ «Ітекосейл» має стан - 11 («припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)»), товариство не подавало фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва, а згідно податкового розрахунку форми №1ДФ на товаристві працює лише 1 особа. За результатами аналізу номенклатури товарів і послуг, що зазначені у податкових накладних ТОВ «Ітекосейл», не виявлено придбання ним товарів, що були реалізовані позивачу. Крім того ТОВ «Ітекосейл» не зареєстровано жодної податкової накладної на адресу ТОВ «Торговий дім «Здраво»;
- результатах аналізу наявної в автоматизованих інформаційних системах органу ДФС інформації, згідно з якою ТОВ «Скуртрейдгурт» має стан - 11 («припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)»), товариство сформувало податковий кредит за період липень-листопад 2012 року в основному за рахунок операцій з ТОВ «Комторцентр 2012». За результатами аналізу номенклатури товарів і послуг, що зазначені у податкових накладних ТОВ «Скуртрейдгурт», не виявлено придбання ним товарів, що були реалізовані позивачу. Крім того ТОВ «Ітекосейл» не зареєстровано жодної податкової накладної на адресу ТОВ «Торговий дім «Здраво»;
- результатах аналізу додатку 5 до податкових декларацій ПП «Інфініті центр» з податку на додану вартість за червень 2012 року, за даним яких підприємство сформувало свій податковий кредит за вказаний період за рахунок операцій з ТОВ «Комторцентр 2012». Проте ТОВ «Комторцентр 2012» фінансово-господарські відносини з ПП «Інфініті центр» не декларувало. Крім того ПП «Інфініті центр» не зареєстровано жодної податкової накладної на адресу ТОВ «Торговий дім «Здраво».
- інформації про наявність у ПП «Інфініті центр» ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності за даними службової записки СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10 червня 2013 року № 2703/ДПІ/07-10/3. 
Надаючи оцінку зазначеним доводам контролюючого органу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що факти неподання контрагентами позивача окремої податкової чи фінансової звітності чи неповного звітування щодо наявних у них об`єктів оподаткування можуть свідчити про порушення такими підприємствами положень податкового законодавства, а не безумовно про відсутність у відповідних підприємств матеріально-технічних і трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах контролюючого органу відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить  виключно інформативний характер  та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. 
Окремо суд першої інстанції наголосив на необґрунтованості посилань контролюючого органу щодо не реєстрації контрагентами-постачальниками в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписаних ними на адресу ТОВ «Торговий дім «Здраво» податкових накладних з огляду на норми п. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Вказана норма права передбачає, що  реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 01 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 01 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 01 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 01 січня 2012 року.
Згідно з актом перевірки від 30 вересня 2015 року № 600/1-26-50-22-08/38040207 господарські операції позивача із ТОВ «Ітекосейл» мали місце у період з травня по листопад 2012 року, з ТОВ «Скуртрейдгурт» - з лютого по листопад 2012 року, з ПП «Інфініті центр» - з січня по червень 2012 року. 
Всі податкові накладні, складені зазначеними контрагентами, містили суму податку на додану вартість, яке не перевищує 10 тисяч гривень, у зв`язку з чим вони не підлягали обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з абз. 8 п. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України лише з 01 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.
Отже, обставини, з якими контролюючий орган пов`язував сумніви у можливості фактичного здійснення господарських операцій ТОВ «Торговий дім «Здраво» із ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр», не є беззаперечним доказом відсутності фактичного виконання постановок товару.
Відповідно до ч. 1  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши приєднані до матеріалів справи письмові доказами за правилами ч. 1  ст. 90 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що зміст та обсяг наданих позивачем документів, підхід до їх оформлення та повноти викладення інформації дають підстав вважати, що вони були складені у зв`язку з господарськими операціями, виконання яких фактично відбулося.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у контролюючого органу не було підстав для нарахування ТОВ «Торговий дім «Здраво» додаткових грошових зобов`язань по правовідносинах із ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр».
Отже, за наслідками апеляційного розгляду справи судом встановлено, що податковими повідомленнями-рішеннями від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208 позивачу були нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, частина з яких є правомірними (по правовідносинах з ТОВ «Сетмаркет»), а інша частина (по правовідносинах з ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр») була визначена за відсутності законних підстав. 
Повноваження суду при вирішенні справи визначені у ст. 245 КАС України. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. 
Відтак нормами процесуального права чітко передбачена можливість скасування окремих положень індивідуального акта, якими є податкові повідомлення-рішення від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208.
Можливість скасування податкового повідомлення-рішення у частині  досліджувалася також Верховним Судом у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 200/12442/18-а. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.
Ухвалою суду від 04 березня 2021 року відповідача було зобов`язано надати детальний розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208, із відображенням сум податку (ПДВ та податку на прибуток) і штрафних санкцій, нарахованих позивачу по правовідносинах із кожним окремим контрагентом, зазначеним в акті перевірки.
На виконання вимог вказаної ухвали суду представник відповідача надав лише розрахунок податкових зобов`язань з податку на додатку вартість (без зазначення розміру штрафних (фінансових) санкцій). 
Вирішуючи питання про розмір податкових зобов`язань з податку на додану вартість, які були правомірно нараховані позивачу, колегія судів прийшла до таких висновків. 
Згідно з актом від 30 вересня 2015 року № 600/1-26-50-22-08/38040207 (сторінки акту 3-5) загальна сума податку на додану вартість, що задекларована позивачем по правовідносинах з ТОВ «Сетмаркет», становить 946212 грн 81 коп. (що відповідає наданому відповідачем розрахунку).
З розрахунків фінансових санкцій до податкових повідомлень-рішень від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 і № 0007212208 вбачається, що їх розмір становив 20 відсотків від суми заниженого податку. 
З огляду на розмір податкових зобов`язань, самостійно нарахованих контролюючим органом, сума штрафних (фінансових) санкцій становить 189242 грн 56 коп. 
Податковим повідомленням-рішенням від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 позивачу були нараховані грошові зобов`язання з податку на додатну вартість на загальну суму 1676671 грн 00 коп., з яких 1341337 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 335334 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Відтак, податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 є правомірним у частині нарахування грошових зобов`язань з податку на додатну вартість на загальну суму 1135455 грн 37 коп., з яких 946212 грн 81 коп. - за податковими зобов`язаннями та 189242 грн 56 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями. 
У частині нарахування грошових зобов`язань з податку на додатну вартість на загальну суму 541215 грн 63 коп., з яких 395124 грн 19 коп. - за податковими зобов`язаннями та 146091 грн 44 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. 
Вирішуючи питання про розмір податкових зобов`язань з податку на прибуток, які були правомірно нараховані позивачу, колегія судів прийшла до таких висновків. 
Згідно з актом від 30 вересня 2015 року № 600/1-26-50-22-08/38040207 (сторінки акту 3-5) загальна вартість товару без податку на додану вартість, що був поставлений позивачу від ТОВ «Сетмаркет», становить 4731064 грн 05 коп., із яких:
-          у 2012 році поставки здійснювалися на суму 323637 грн 25 коп., ставка податку на прибуток у 2012 році становила 21 % від бази оподаткування, відповідно сума вказаного податку по правовідносинах із ТОВ «Сетмаркет» за 2012 рік дорівнює 67963 грн 82 коп.;
          -          у 2013 році поставки здійснювалися на суму 4157590 грн 45 коп., ставка податку на прибуток у 2013 році становила 19 % від бази оподаткування, відповідно сума вказаного податку по правовідносинах із ТОВ «Сетмаркет» за 2013 рік дорівнює 789942 грн 19 коп.;
          -          у 2014 році поставки здійснювалися на суму 249836 грн 35 коп., ставка податку на прибуток у 2014 році становила 16 % від бази оподаткування, відповідно сума вказаного податку по правовідносинах із ТОВ «Сетмаркет» за 2014 рік дорівнює 39973 грн 82 коп.
Загальна сума податку на прибуток по правовідносинах із ТОВ «Сетмаркет» дорівнює 897879 грн 83 коп.
З огляду на розмір податкових зобов`язань, самостійно нарахованих контролюючим органом, сума штрафних (фінансових) санкцій становить 179575 грн 97 коп. 
Податковим повідомленням-рішенням від 23 жовтня 2015 року № 0007212208 позивачу були нараховані грошові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1488649 грн 00 коп., з яких 1190919 грн 00 коп. - за податковими зобов`язаннями та 297730 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Відтак, податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2015 року № 0007212208 є правомірним у частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 1077455 грн 80 коп., з яких 897879 грн 83 коп. - за податковими зобов`язаннями та 179575 грн 97 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями. 
У частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток на загальну суму 411193 грн 20 коп., з яких 293039 грн 17 коп. - за податковими зобов`язаннями та 118154 грн 03 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. 
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог в частині скасування грошових зобов`язань, нарахованих за підсумками господарських операцій з ТОВ «Ітекосейл», ТОВ «Скуртрейдгурт» та ПП «Інфініті центр», проте в частині задоволення позовних про скасування грошових зобов`язань, нарахованих за підсумками господарських операцій з ТОВ «Сетмаркет» рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року - скасувати в частині.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити частково. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Здраво» про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 23 жовтня 2015 року № 0007202208 в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1135455 грн 37 коп., з яких за основним платежем - 946212 грн 81 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 189242 грн 56 коп. і податкового повідомлення-рішення від 23 жовтня 2015 року № 0007212208 в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1077455 грн 80 коп., з яких за основним платежем - 897879 грн 83 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 179575 грн 97 коп. - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Н.В. Безименна           

                                                                                                    В.В. Файдюк       

Постанова складена у повному обсязі 18 березня 2021 року.