ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3392/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Білоноженко М.А.,                                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І.    
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І. Момота Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та  зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року залишено позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020 року про позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2  ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування наказу відповідача №163-ОС від 18.04.2020 року про виключення позивача зі списків особового складу частини, в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.
При зверненні позивача до суду із даним позовом в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора І. Момота №163-ОС від 18.04.2020 року, в частині позбавлення позивача права носіння військової форми одягу, позивач просив поновити строк звернення до суду, зазначивши, при цьому, що дана вимога у відповідності до ч.5 ст. 122 КАС України мала бути заявлена у місячний строк із дня отримання позивачем оскаржуваного наказу, який позивачем отримано — 21.04.2020 року.
Як зазначив позивач, своєчасно звернутись до суду останній не зміг через пандемію коронавірісу та запровадження, починаючи із 11.03.2020 року, в Україні карантинних заходів.
Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 123 КАС України, у зв`язку з тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем позовну заяву подано до суду першої інстанції 26.08.2020 року, що підтверджується штампом суду на першому аркуші позовної заяви. До вказаної заяви позивачем додано клопотання про поновлення строку звернення до суду в частині оскарження наказу №163-ОС від 18.04.2020 року про позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що посилання позивача на  причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а тому у останнього не було перешкод для звернення до суду у визначений законодавством строк із заявленими вимогами. 
Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши матеріли справи та обставини справи, зазначає наступне.
Так, строк звернення до суду з даним позовом припадав на встановлення карантину на території України в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Між тим, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги правові положення визначні п. 3 розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), установлено з 12 березня до 11 травня 2020 року на усій території України карантин, заборонивши, зокрема проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX,  розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3.
Відповідно до п. 3 розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Отже, як вбачається з оскаржуваної ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, судом першої інстанції протиправно не враховано виключення обрахування строків, передбачених п. 3  Прикінцевих положень КАС України.
Тобто, строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду мав бути автоматично продовжений на строк дії карантину.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає передчасними висновки суду першої інстанції, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали, про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, адже застереження, визначені п. 3 розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України, були чинними та законними. 
Крім того, відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020  процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Отже, з аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що процесуальний строк, який був продовжений, відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, закінчився 06.08.2020 року.
Відповідно, починаючи з 07.08.2020 року (наступний день після закінчення процесуального строку) розпочався перебіг місячного строку для звернення позивача з даним позовом до суду, який спливав 06.09.2020 року. У свою чергу, з даним позовом позивач звернувся 26.08.2020 року, тобто в межах визначено адміністративним судочинством строку.
Отже, враховуючи вищезазначені правові положення та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для залишення без розгляду позовної заяви позивача.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що право на доступ до правосуддя випливає із принципу міжнародного права, який забороняє відмову у правосудді, та є одним з найважливіших елементів права на судовий захист.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу суду.
З урахуванням вищезазначених правових норм та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі. У зв`язку з чим апеляційну скаргу  слід задовольнити частково, ухвалу судді суду першої інстанції – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та продовження її розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу №163-ОС від 18.04.2020 року про позбавлення позивача права носіння військової форми одягу.
Керуючись ст.ст. 240, 242, 308, 310, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, –
     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду – скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог. 
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                              О.М. Кузьмишина

Повний текст виготовлено 02.03.2021 року