Ухвала
 
09 лютого 2021 року
 
місто Київ
 
справа № 760/18697/19
 
провадження № 61-983ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вивчив касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У липні 2019 року заступник прокурора Волинської області в інтересах Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у порядку регресу.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року позов залишено без розгляду, оскільки відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції не з`ясував, чи є визначені прокурором позивачі тими компетентними органами, що уповноважені державою на здійснення функцій з використання коштів Державного бюджету, чи дотримано прокурором порядок, визначений 
статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», тому дійшов передчасного висновку про те, що прокурор не обґрунтував наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема, не довів, що компетентні органи, яких прокурор зазначив як позивачів, не здійснюють своїх повноважень щодо захисту інтересів держави.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Міністерство юстиції України 18 січня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, залишити без змін ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, після її перегляду в апеляційному порядку.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:
- оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
- суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) щодо дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме виконання обов`язку з попередження суб`єкта владних повноважень про наступне звернення прокурора із позовом; у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 826/15235/18 (провадження № К/9901/28355/19) щодо належного обґрунтування та подання доказів на підтвердження підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18) щодо виду судочинства, у порядку якого необхідно розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої державі під час проходження публічної служби.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявником зазначена та підстава, яка згадана у частині другій статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Солом`янського районного суду міста Києва цивільну справу № 760/18697/19 за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко