Справа № 441/760/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/2831/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        01 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Симець В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, представника Акціонерного товариства „Комерційний банк „ПриватБанк”, на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк” (в подальшому – „Банк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь Банку заборгованість в розмірі 92 603 грн. 98 коп. за кредитним договором № б/н від 08.12.2008 року та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 08.12.2008 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував, в результаті чого станом на 22.03.2020 року у нього виникла заборгованість у розмірі 92 603 грн. 98 коп., яка складається з 50 963 грн. 54 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 20 397 грн. 45 коп. заборгованості за відсотками „нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625”, 16 595 грн. 18 коп. пені, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 4 397 грн. 81 коп. штрафу (процентна складова) (а.с. 2-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” 26 500 грн. заборгованості по кредиту та 250 грн. штрафу (фіксована частина).
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 87-91).

Дане рішення оскаржила представник позивача - Банку.
Апелянт просить оскаржуване рішення „в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості” скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що позовні вимоги Банку у повній мірі обгрунтовані доказами, які знаходяться у матеріалах справи (а.с. 101-108).

       Відповідач ОСОБА_1 (який рішення суду не оскаржував), отримавши ще 19.11.2020 року апеляційну скаргу Банку та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09.10.2020 року про відкриття апеляційного провадження у даній справі з пропозицією протягом 15-ти днів подати до суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 120), до дня ухвалення судом даної постанови (01.02.2021 року) відзиву на апеляційну скаргу так і не подав. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 50 963 грн. 54 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту лише частково – у розмірі 26 500 грн., суд мотивував тим, що Банк вправі вимагати від відповідача виконання обов`язку з повернення «фактично отриманої суми кредитних коштів», а тому «до стягнення підлягає сума 26500.00 кредитного ліміту».
В обгрунтування заявлених позовних вимог Банком долучено до позовної заяви виписку по рахунку відповідача, згідно якої відповідач «фактично отримав суму кредитних коштів» у розмірі значно більшому, ніж «сума 26500.00 кредитного ліміту»: ні відповідачем, ні судом ця позовна вимога відповідними розрахунками не є спростованою.
Крім цього, як вбачається з вищезгаданої виписки по рахунку відповідача, останній не лише користувався кредитним лімітом, а й протягом 2018-2019 років систематично користувався послугою «Миттєва розстрочка» (а.с. 22-23), користування якою згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачає (у разі списання регулярного платежу по цьому сервісу з кредитних коштів) сплату клієнтом комісії карти у розмірі 4 % від суми платежу.
За вищенаведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 50 963 грн. 54 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає до задоволення у повному обсязі: як така, шо відповідачем не спростована. 

Щодо позовної вимогі про стягнення з відповідача 20 397 грн. 45 коп. заборгованості за відсотками „нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625”, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 08 грудня 2008 року процентна ставка не зазначена.
Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою 08.12.2008 року під власноручний підпис був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 3,0 % в місяць виходячи з залишку заборгованості, а також встановлено, що за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, встановлено штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 34). 
Відтак, базова ставка кредитування у розмірі 3,0 % в місяць становить 36 % річних (3,0 % х 12 місяців).

В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування в межах 36 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася лише до березня 2015 року включно, а з 01 квітня 2015 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 43,2 % річних (а.с. 11-зворот) і у подальшому становила 3,5 % - 3,6 % в місяць (а.с. 12-19).

Як вже зазначалося вище, предметом позовних вимог є 20 397 грн. 45 коп. заборгованості за відсотками „нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625”.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, вперше „заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625” (графа „сальдо за нарахованими відсотками накопичувальним підсумком на прострочений кредит згідно ст. 625” у відповідача „з`явилася” лише станом на 01.11.2019 року – у розмірі 3 657 грн. 31 коп., а ще станом на 31.10.2019 року така заборгованість взагалі була відсутньою (а.с. 20-зворот).
Станом на 22.03.2020 року у графі „сальдо за нарахованими відсотками накопичувальним підсумком на прострочений кредит згідно ст. 625” у відповідача ця заборгованість зазначена вже у розмірі 17 824 грн. 11 коп., а предметом позовних вимог є заборгованість „згідно ст. 625” вже у розмірі 20 397 грн. 45 коп.
Будь-які розрахунки чи пояснення щодо вищенаведеного – як станом на 01.11.2019 року виникнула заборгованість „згідно ст. 625” у розмірі 3 657 грн. 31 коп., коли ще за день до того (станом на 31.10.2019 року) її взагалі не було, і як ця заборгованість за неповних 5-ть мисяців (з 01.11.2019 року по 22.03.2020 року) збільшилась майже у 5-ть разів (з 3 657 грн. 31 коп. до 17 824 грн. 11 коп.), а також звідки „взялась” заборгованість вже у розмірі 20 397 грн. 45 коп. (який є предметом позовних вимог) – у матеріалах справи відсутні.
За вищенаведеного позовна вимога про стягнення „заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625” у розмірі 20 397 грн. 45 коп. до задоволення не підлягає – за її недоведеністю та необгрунтованістю.

5 % (які передбачені у вище згаданій довідці про умови кредитування від 08 грудня 2008 року; а.с. 34) від суми позову (від 50 963 грн. 54 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту) становлять 2 548 грн. 18 коп.
Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по штрафах (250 грн. + 4 397 грн. 81 коп.) також підлягає до задоволення частково: у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та розмірі 2 548 грн. 18 коп. (процентна складова).

Як вбачається з вже згадуваної довідки про умови кредитування від 08.12.2008 року, складовою розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості є базова відсоткова ставка по договору (а.с. 34), яка (як також вже зазначалося вище) Банком (позивачем) з 01 квітня 2015 року без погодження з позичальником застосовувалася у збільшеному (ніж це передбачено довідкою про умови кредитування) розмірі.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 16 595 грн. 18 коп. пені до задоволення також не підлягає – також за її недоведеністю та необгрунтованістю. 

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 

За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 5 255 грн. судового збору (2 102 грн. + 3 153 грн.; а.с. 1, 100).

Суд за результатами апеляційного розгляду справи прийшов до висновку про те, що до задоволення підлягає 58,06 % позовних вимог Банку: 53 76 грн. 72 коп. (50 963, 54 + 2 548, 18 + 250) з 92 603 грн. 98 коп.заявлених позовних вимог.
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 3 050 грн. 82 коп. (58,06 % від 5 255 грн. сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” частково задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” до ОСОБА_1 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 50 963 грн. 54 коп. заборгованості за тілом кредиту, отриманого  ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 08 грудня 2008 року, укладеного у вигляді Анкети-заяви, підписаної згаданими сторонами, 2 798 грн. 18 коп. штрафів, а всього – 53 761 (п`ятдесят три тисячі сімсот шістдесят одну) грн. 72 коп.

В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 3 050 (три тисячі п`ятдесят) грн. 82 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 лютого 2021 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.