ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р.	Справа № 440/2131/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.,
представника позивача: Ярової М.В.,
відповідача: Гети І.С.,
представника відповідача: Сільченка С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) по справі № 440/2131/20
за позовом        Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба  
до         ОСОБА_1                
про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,
ВСТАНОВИВ:
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі  - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 155 885,94 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 позов задоволено.
ОСОБА_1 (далі - відповідач) не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог зазначає, що справа розглянута судом першої інстанції за участі неналежного позивача, оскільки  навчальний заклад згідно  чинного законодавство не наділений повноваженнями звернення до суду з вимогою про повернення витрат за навчання на користь Міністерства оборони України.  Вважає, що належним відповідачем є Міністерство оборони України, оскільки відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням відбувається на його користь. В обґрунтування своєї позиції просив врахувати  постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 520/13915/19. 
Також вказує, що позивачем подано позов з пропуском строку, встановленого КАС України. При цьому, судом першої інстанції не вирішено питання щодо поновлення строку звернення до суду.
Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Зазначив, що справа розглянута за участі належного позивача, академія має право звернення до суду із позовом про стягнення з колишніх курсантів витрат на утримання під час навчання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові по справі ; 560/1341/19. Також зазначає, що позов пред`явлено своєчасно, засобами поштового зв`язку, в межах одного місяця  з дня звільнення зі служби.
В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Представник  позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 01.08.2015 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба укладено контракт про проходження військової служби (навчання) в Університеті, відповідно до якого відповідач, зокрема, зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість. (а.с. 6).
14.02.2020 ОСОБА_1 подав рапорт про відрахування його з числа курсантів академії у зв`язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчального закладу (а.с. 15)
Наказом начальника університету №51  від 12.03.2020 з ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗС України через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу та відраховано його від подальшого навчання.
Наказом начальника університету від 16.03.2020 №64 відповідача виключено зі списків змінного складу університету, всіх видів забезпечення з 17.03.2020. Утримано суму у розмірі 155 885,94 грн. за період навчання в університеті, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 та пункту 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Суму у розмірі 155 885,94 грн. внесено  до книги обліку нестач університету (а.с. 7).
Доказів здійснення неправильних розрахунків показника понесених видатків на утримання матеріали справи не містять.
Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту, не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Частиною 1 ст. 25 Закону №2232-XII визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону №2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Порядок   відшкодування  курсантами  та  особами офіцерського  складу  витрат,  пов`язаних  з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі – Порядок № 964).
Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів “е”, “є”, “ж”, “и”, “і” частини шостої статті 26 Закону N 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).
Відповідно до п. 2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.
Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3).
Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
За приписами п. 4 Порядку № 964, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
На виконання п. 3 Порядку № 964 був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі – Порядок розрахунку витрат), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).
Згідно з п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Судом встановлено, що утримання відповідача в ХНУПС здійснювалось, шляхом здійснення грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, речового забезпечення, медичного забезпечення, а також оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Відповідно до п. 2.3. Порядку розрахунку витрат, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.
Із загального розрахунку № 188 від 17.03.2020 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 вбачається, що фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають:- 24 941,75 грн. - грошове забезпечення;- 80 788,79 грн. - продовольче забезпечення;- 29 991,00 грн. – речове забезпечення;- 883,25 грн. - медичне забезпечення;- 19 226,31 грн. - комунальні послуги та вартість спожитих енергоносіїв.
З вказаним розрахунком ОСОБА_1 ознайомлений та згідний, про що свідчить його підпис (а.с. 8).
Відповідно п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Згідно з п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.
Відповідно до п. 2.1.4. Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
Згідно з п. 2.1.6. Порядку розрахунку витрат, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Системний аналіз вищевказаних норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, свідчить, що на курсантів вищого навчального закладу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання лежить обов`язок відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходив військову службу (навчання).
Під час розгляду справи встановлено, що контракт з відповідачем достроково розірвано у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, що зумовлює відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням в ХНУПС.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що надані позивачем довідки-розрахунки витрат (а.с. 8-14), пов`язаних з утриманням відповідача в університеті, відповідають Порядку № 964 та Порядку розрахунку витрат.
Відповідачем не надано доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі в повному обсязі як і не надано доказів того, що наказ ХНУПС (по стройовій частині) № 51 від 12.03.2020 відкликаний позивачем або скасований в судовому порядку.
Згідно з пунктами 7-8 Порядку № 964, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції зазначену вище суму коштів не відшкодував, що є підставою для задоволення позову.
Доводи скаржника, заявлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції про те, що ним частково відшкодовано борг на загальну суму 1 000 грн, що свідчить про наявність  підстав для зменшення суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба,  колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду,  оскільки відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в відзиві на позов, ні в апеляційній скарзі не були вказані зазначені  доводи , а також докази в їх підтвердження. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги згідно ч. 1 ст. 308 КАС України.
Під час апеляційного розгляду справи позивачем надано витяг з книги грошових стягнень та нарахувань, в якому зазначено про стягнення з ОСОБА_1 1000 грн. ( 14.04.2020 та 04.05.2020) на підставі виписки ДКСІ. Залишок до стягнення 154 885,00 грн. 
Колегія суддів зауважує, що часткова сплата , а також докази про її проведення,  мають бути враховані на стадії виконання судового рішення, та не свідчать про протиправність судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про неналежність позивача у цій справі колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Харківський національний університет Повітряних сил імені Івана Кожедуба є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Університету, виключно на утримання курсантів.
Між Міністерством оборони України саме в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерал-майором Турінським О.В. та солдатом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
Отже, саме між Університетом та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба наявне право звернення з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.
Вказані висновки щодо належності позивача у справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.11.2020 по справі № 560/1341/19.
Посилання апелянта на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 520/13915/19 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що чинність контракту з ОСОБА_1 припинено 17.03.2020 та в цей же день  відповідач ознайомився із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням та зобов`язався сплатити витрати у добровільному порядку не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про його відрахування, тобто до 27.03.2020, про що свідчить його особистий підпис на загальному розрахунку. (а.с.8)
Таким чином перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом у разі невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, розпочався наступного дня, тобто 28.03.2020 та закінчувався 28.04.2020. 
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
З матеріалів справи вбачається, що Університет звернувся до суду з позовом засобами поштового зв`язку 16.04.2020, тобто в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Вказані висновки щодо обрахунку строків звернення до суду з позовом у схожих спірних правовідносинах зроблено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №360/962/19, від 30.09.2019 у справі №340/685/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням у Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 року по справі № 440/2131/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  19.02.2021 року