Ухвала                                                  
19 березня 2021 року
м. Київ
справа № 757/35452/20
провадження № 61–4321ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року за заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа – Державне бюро розслідувань, про захист порушених прав на житло, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду  з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – ВЧ НОМЕР_1 НГУ), третя особа – Державне бюро розслідувань, про захист порушених прав на житло.
17 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 НГУ надати позивачу доступ до кімнати № 3 гуртожитку, у якій він проживав до 06 червня 2018 року, та забезпечити можливість забрати особисті документи, адвокатські досьє та індивідуальні медичні прилади.
Заява мотивована тим, що предметом позову у цій справі є захист порушених прав на житло, а тому, з метою забезпечення виконання рішення  просив суд зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 НГУ надати йому доступ до кімнати № 3 гуртожитку, у якій він проживав до 06 червня 2018 року, та забезпечити можливість забрати особисті документи, адвокатські досьє та індивідуальні медичні прилади.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 10 лютого 2021 року, у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 НГУ, третя особа: Державне бюро розслідувань, про захист порушених прав на житло, відмовлено.
16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року (надійшла до суду 17 березня 2021 року), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо 
від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови 
в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови 
у забезпеченні позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані 
у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року 
у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правовий висновок про те, що неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено 
у задоволенні відповідної заяви. Обмеження права на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою відмовлено у забезпеченні позову за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову чи залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, не шкодить суті права особи, зацікавленої 
у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга не може бути прийнята 
до провадження, оскільки оскаржувані судові рішення щодо відмови 
у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), 
не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Отже, оскарження в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку щодо відмови у забезпеченні позову, 
не передбачено.
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року за заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа – Державне бюро розслідувань, про захист порушених прав на житло, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             Г. В. Коломієць
                                                                                                                Б. І. Гулько
                                                                                                                Д. Д. Луспеник