П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        10 лютого 2021 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 760/12342/19
Номер провадження  22-ц/824/3749/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В.,  Шахової О.В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кущнір С. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, 
в с т а н о в и в :
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з дати подання позовної заяви і довічно; стягнення витрат на правову допомогу адвоката та судові витрати по сплаті судового збору.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з 30 травня 2012 року позивач є пенсіонером за віком, яка за станом здоров'я працювати не може.
 
Так, єдиним доходом позивача є пенсія у розмірі 1 435 грн. на місяць, якої не вистачає для забезпечення належних умов для проживання, придбання необхідних ліків, достатнього харчування та оплати за комунальні послуги.   
 
Відповідач є рідною донькою позивача, яка проживає разом з нею, працює та має регулярний заробіток, проте матеріальної допомоги на утримання позивача не надає. Крім того, відповідач не заміжня та не має на утримання дітей у зв`язку з чим, остання має можливість утримувати свою непрацездатну матір, проте добровільно цього робити не хоче.
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року (а.с. 84-88) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24 квітня 2019 року довічно; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн.  В решті позовних вимог, відмовлено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
 
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
   Апеляційна скарга обґрунтована тим, що хоча ОСОБА_2 є матір`ю скаржника, проте теплих, приязних та доброзичливих відносин, які повинні бути між матір`ю та донькою між ними ніколи не було. 
 
На думку скаржника, мати не приділяла належної уваги її вихованню та лікуванню, а використовувала її як один із способів для безбідного існування.
 
Скаржник зазначає, що на початку 2012 року батько скаржника припинив сплачувати аліменти на її утримання на користь позивача після чого, позивач почала виживати її з квартири.
 
На сьогоднішній день скаржник працює та зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, у зв`язку з чим, несе відповідні витрати на обслуговування бізнесу. Значну частину коштів скаржник сплачує за оренду житла, автомобіль, продукти харчування та на побутові витрати. Крім того, остання має невиліковну хворобу яка потребує постійного дорогого лікування. 
 
Так, скаржник не вважає за потрібне допомагати матері, оскільки остання не займалась її вихованням та лікуванням, вживала алкогольні напої, палила, не працювала та жила на кошти отримані нею в якості аліментів на утримання доньки. Крім того, відповідач фактично вижила її з квартири, якою скаржник має право користуватись.
 
На даний час позивач отримує пенсію та працює домогосподаркою. Крім того, такі юридичні факти як непрацездатність матері та потреба матері у матеріальній допомозі, відсутні, натомість наявні обставини ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. 
 
Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає, що підстави для задоволення позову, відсутні.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
26 січня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив з додатками від позивача, разом з тим, у супереч приписам ч. 4 ст. 360 ЦПК України до відзиву не додано докази надсилання його копії позивачу, а тому даний відзив не враховується колегією суддів під час перегляду оскаржуваного рішення. Посилання позивача у відзиві на п. 7 ст. 43 ЦПК України, як на підставу для звільнення її від надсилання відзиву всім учасникам справи, є помилковим, оскільки ч. 4 ст. 360 ЦПК України прямо передбачено необхідність направлення відзиву всім учасникам справи та надання до суду доказів такого направлення.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є пенсіонером, особою похилого віку, тобто непрацездатною особою у зв`язку з чим, потребує утримання від своєї повнолітньої, працездатної доньки.
 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 33). 
 
ОСОБА_2 отримує пенсію за віком яка розмір якої за період з січня 2018 року по квітень 2019 року становить 23 098 грн. (а.с. 05).
 
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 06).
 
ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 52-55).
 
Загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року становить 232 989 грн. 88 коп. (а.с. 60).
 
ОСОБА_3 належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 (а.с. 115-118).
 
Згідно відомостей про майно, доходи, видатки і зобов`язання фінансового характеру за 2012 рік, ОСОБА_2 на праві власності належать земельна ділянка площею 0,6 соток в АДРЕСА_3 (а.с. 56-59).
 
Так, відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
 
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
 
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
 
З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. 
            
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що відповідач є особою похилого віку, яка отримує пенсію, середній розмір якої за січень-квітень 2019 року становить 1 547 грн. Разом з тим, згідно відомостей про майно, доходи, видатки і зобов`язання фінансового характеру за 2012 рік, позивачу на праві власності належать земельна ділянка площею 0,6 соток в АДРЕСА_4 , садовий (дачний) будинок площею 62,4 кв.м. в селі дзвінкове Васильківського району та гараж у місті Києві. 
 
Відповідач, в свою чергу, є особою працездатного віку та має стабільний дохід. Разом з тим, відповідач не має на праві власності будь-якого майна, у зв`язку з чим орендує квартиру для проживання. 
 
З вказаного вбачається, що майновий стан позивача є значно кращим за майновий стан відповідача, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
 
Посилання позивача на те, що вона є непрацездатною за віком та потребує матеріальної допомоги, а відповідач в свою чергу є не заміжньою та немає на утриманні дітей, не може бути безумовною обставиною для стягнення аліментів.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.
 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           В. В. Саліхов 

                                                                                                                        О. В. Шахова