Справа № 345/1049/19 
Провадження № 22-ц/4808/11/21 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                Мельник О.В.
з участю                 ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року, 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування матеріальної шкоди. 
Позовні вимоги, з врахуванням збільшених позовних вимог мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Бабичем В.Л. він є власником квартири АДРЕСА_1 . В цій квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та його прийомний син ОСОБА_6 . Також в квартирі проживає колишня власниця 1/4 частини квартири ОСОБА_4 . Після купівлі квартири він неодноразово намагався потрапити в квартиру, однак відповідачі чинять йому перешкоди та не впускають в належне йому житло. Посилаючись на те, що на даний час він не має можливості проживати в квартирі, а тому змушений винаймати житло та сплачувати орендну плату, просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 51 000,00 гривень, яку він поніс в зв`язку з орендою житла, та судові витрати по справі і зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою, шляхом вселення його до квартири по АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року позов задоволено.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 51 000,00 гривень матеріальної шкоди
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 512,26 гривень судового збору на користь ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що ухвалою від 17 квітня 2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. Після закриття підготовчого провадження позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, про що подав до суду відповідні заяви. Пунктом 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Таким чином, позивач мав право збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. На обгрунтування своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, позивач у своїй позовній заяві послався на те, що він був вимушений винаймати житло і на підтвердження цього надав копію договору оренди квартири від 01 червня 2018 року. Проте копія договору, яка додана до позовної заяви, належним чином не завірена. Окрім того, як вбачається із змісту вказаного договору оренди, позивач є орендодавцем, а не орендарем. Крім того, факти щодо чинення перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_1 не доведені.
13 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що право власності на квартира АДРЕСА_2 підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Дана копія є належним доказом та сумнівів, що з приводу її достовірності не виникає. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 червня 2020 року клопотання ОСОБА_4 задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року зупинено до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника..
       Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 грудня 2020 року витребувано із Калуської міської державної нотаріальної контори (Івано-Франківська обл., місто Калуш, пр. Лесі Українки , будинок 14) інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 09.06.2020 року Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), і у разі, якщо заводилась, - надіслати на адресу суду копію спадкової справи.
       19 січня 2021 року у зв`язку ліквідацією Калуської міської державної нотаріальної контори, Івано-Франківський обласний державний нотаріальний архів надав відповідь №24/01-21 від 15 січня 2021 року про відсутність відомостей про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .
       Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 січня 2021 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування матеріальної шкоди.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року замінено апелянта ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на його правонаступниками - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування матеріальної шкоди.
У судовому засіданні у режимі відеоконференції ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у встановленому законом порядку повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про направлення судової повістки про дату, час і місце розгляду справи не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні квартирою та не впускають його в належне йому житло, тому суд вважає, що слід усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним йому майном шляхом вселення його в квартиру. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 51 000,00 гривень, яку останній сплатив в якості орендної плати за житло у зв`язку з неможливістю використовувати належну йому на праві власності квартиру для власного проживання, суд вважає, що її слід стягнути з відповідачів у солідарному порядку.
Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом  встановлено, що з 24 травня 2018 року  ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 24.05.2018 приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Бабичем В.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 506, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9).
Згідно довідки № 9255 від 28.02.2019, виданої ЦНАП Калуської міської ради у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (а.с. 8).
Листом від 12.06.2018 Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області встановлено виникнення спірних відносин з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо права користування та розпорядження квартирою (а.с. 23).
Відповідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.234).
Згідно договору оренди від 01 червня 2018 року ОСОБА_1 як орендодавець з однієі сторони та ОСОБА_10 як орендар з другої сторни уклали договір оренди, відповідно п.2.1 якого орендар передає орендарю одну кімнату квартири АДРЕСА_4 для проживання його та членів сім`ї.
Розмір орендної плати за користування квартирою, що орендується становить 3000 грн за один місяць, які сплачуються не пізніше 05 числа поточного місяця (а.с. 10-12, 71-75).
З наданих позивачем розписок вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_10 за орендну плату квартири АДРЕСА_4 в сумі 51 000,00 гривень (а.с. 13-22, 42-44, 56, 66-67, 95-97).
Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.
Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої, згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Як  вбачається  з  позовної заяви,  ОСОБА_1   просить зобов`язати  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  не  чинити йому  перешкод у  користуванні   квартирою АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності.
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що що зазначенна квартира на підставі договору кіпівлі -продажу від 24.05.2018 року придбана ним у колекторської компанії і йому було відомо, що у цій квартирі проживають відповідачі.
Згідно вимог ст.77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що  у  матеріалах  справи відсутні  докази, які  підтверджували, що   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4     чинять  ОСОБА_1  перешкоди у  користуванні  квартирою АДРЕСА_1 .
Крім цього, з відповіді Калуського відділу поліції в Івано-Франківської області від 12 червня 2018 року, яка направленя ОСОБА_1 вбачається, що не встановлено факту чинення відповідачами перешкод позивачу в користуванні вищевкзаною квартирою (а.с.23).
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЖК України, введеної в дію Постановою Верховної Ради Української РСР від 30 червня 1983 року договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівки на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Частиною 1 ст. 810 ЦК України розкривається зміст договору найму (оренди) житла, що є об`єктом приватної форми власності, а ч. 3 ст. 810 ЦК України визначає, що до цього договору застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 811 ЦК України встановлює, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Жодних інших застережень щодо форми договору чи порядку його реєстрації цивільне законодавство не передбачає.
З матеріалів справи вбачається, що як на піставу для стягнення орендної плати за користування квартирою АДРЕСА_4 у розмірі 51 000,00 гривень позивач надав договір оренди від 01 червня 2018 року (а.с.10).
З наданих позивачем розписок вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_10 за оренду квартири АДРЕСА_4 плату в сумі 51 000,00 гривень
Разом з тим установлено, що згідно договору оренди від 01 червня 2018 року саме ОСОБА_1 орендодавець, а ОСОБА_10 орендар та відповідно п.2.1 якого орендар передає орендарю одну кімнату квартири АДРЕСА_4 для роживання його та членів сім`ї і сплачує кошти за користування нею (а.с.10).
Отже,   сплачені  позивачем  кошти як  орендна  плата за   житло  не  передбачені     договором   оренди  укладеним 01.06.2018 року  між ОСОБА_1  та   ОСОБА_10 , оскільки  такий такий договір  відповідно   ч.2 ст.158 ЖК України та ст.811 ЦК України  не  укладався   між власником квартири  і наймачем у письмовій формі, тому не підлягають стягненню з відповідачів.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.                                                        Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.                        Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Керуючись ст. 374,376,382-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу правонаступників  ОСОБА_2 -  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  задовольнити. Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення.
Відмовити  ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4  про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування матеріальної шкоди.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст складено 22 березня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               І.В.Бойчук
                                                               В.А.Девляшевський