ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4022/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                        Аліменка В.О.
суддів:                                                            Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Київській області до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  про стягнення податкового боргу, -
В С Т А Н О В И Л А:
     До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Державної податкової служби у Київській області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд стягнути з рахунків у банках, що обслуговують Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) - 297 049,41 грн., в рахунок погашення податкового боргу з ПДВ. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що згідно з даними податкового обліку у відповідача утворилась заборгованість перед бюджетом в розмірі 297 049,41 грн. Враховуючи те, що податковим органом було здійснено заходи спрямовані для погашення вказаної податкової заборгованості, однак така залишається не погашеною, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути її в примусовому порядку. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року відмовлено в задвооленні позовних вимог.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що Посадовими особами ГУ ДПС у Київській області встановлено, що за результатами своєї діяльності відповідач заборгував перед Державним бюджетом -297 049,41 грн. 
Вищезазначений податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість. 
Так відповідачем самостійно було подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість: 
- за серпень 2019 від 16.09.2019 на суму - 33 715 грн.; 
- за вересень 2019 від 15.10.2019 на суму - 79 354 грн.; 
- за жовтень 2019 від 18.11.2019 на суму - 44 714 грн.; 
- за листопад 2019 від 16.12.2019 на суму - 40 349 грн.; 
- за січень 2020 від 17.02.2020 на суму - 13 008 грн. 
Як зазначає позивач в рахунок даних зобов`язань відповідачем було сплачено лише - 18 522,27 грн. 
Також, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області було проведено камеральну перевірку на предмет своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з ГТДВ за грудень 2018 - січень - травень 2019. За результатами перевірки було складено Акт від 12.12.2019 №003606/10-36-53-04/8803649. 
На підставі вказаного Акту було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: 
-  від 13.01.2020 №0001655304 на суму - 53 729.05 грн.; 
-  від 13.01.2020 №0001645304 на суму - 3280,50 грн. 
Крім того на підставі ст.129 ПК України, у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ, відповідачу було нараховано пеню в розмірі - 15 401,13 грн. 
Отже, позивач вважає, що станом на день звернення до суду за відповідачем продовжує обліковуватися податковий борг в розмірі - 297 049,41 грн. 
З метою погашення податкового боргу ГУ ДПС у Київській області відповідно до ст.42, 59 ПК України було направлено відповідачу податкову вимогу від 11.05.2019 №41718-53.
Відповідач зазначає, що вищевказані дії ГУ ДПС у Київській області не призвели до повного погашення податкового боргу, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
На підставі викладеного, вважаючи порушеними власні права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
За приписами, наведеними у статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.
Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.           
Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно з приписами підпунктів 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 цього Кодексу платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Отже, у випадку визначення податкового (грошового) зобов`язання органом ДФС граничним днем сплати буде десятий календарний день, що настає за днем отримання платником відповідного податкового повідомлення-рішення.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
У силу підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.5 зазначеної статті, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Отже, самостійно нараховані відповідачем суми податкового зобов`язання, а також грошове зобов`язання, визначене в податковому повідомленні-рішенні, та нарахована пеня, які не було оскаржено в установленому законом порядку, є узгодженим податковим боргом.       
В обґрунтування своїх позовних вимог на застосування при вирішенні даного спору Податкового кодексу України, позивач посилається на наявний з відповідачем спір та наводить такі аргументи: 
- відповідач заборгував перед Державним бюджетом - 297 049,41 грн.; 
- податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ; 
- за результатами проведеної камеральної перевірки на предмет своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2018 - січень - травень 2019 було складено Акт від 12.12.2019 №003606/10-36-53-04/8803649 та прийняті податкові повідомлення- рішення:  
- від 13.01.2020 №0001655304 на суму - 53 729,05 грн.
- від 13.01.2020 №0001645304 на суму - 3 280,50 грн. 
ознайомившись з копією позовної заяви та доданими до неї документами (матеріалами), військова частина НОМЕР_1 нгу вважає її повністю необгрунтованою, безпідставною, такою, що суперечить законодавству україни, а тому викладає свої заперечення проти позову, які полягають у наступному.
1.          у своїй позовній заяві позивач стверджує, що відповідач заборгував перед державним бюджетом - 297 049,41 гри., а саме - податковий борг виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
-          за серпень 2019 від 16.09.2019 на суму - 33 715 грн.;
- за вересень 2019 від 15.10.2019 на суму - 79 354 грн.;
- за жовтень 2019 від 18.11.2019 на суму - 44 714 грн.;
- за листопад 2019 від 16.12.2019 на суму - 40 349 грн.;
- за грудень 2019 від 16.01.2020 на суму - 32 021 грн.;
- за січень 2020 від 17.02.2020 на суму - 13 008 грн.
В рахунок даних зобов`язань, як стверджує позивач, відповідачем було сплачено лише - 18 522,27 грн.
Дані твердження позивача документально спростовуються податковими деклараціями та платіжними дорученнями з відмітками Управління Державної казначейської служби України у Вишгородському районі київської області про оплату, а саме:
-          податкова декларація за серпень 2019 від 16.09.2019 на суму - 33 715 грн. та платіжне доручення №2075 від 17.09.2019на суму - 33 715 грн.;
-          податкова декларація за вересень 2019 від 15.10.2019 на суму - 79 354 грн. та платіжне доручення №6453 та №6454 від 16.10.2019на загальну суму - 79 354 грн.;
-          податкова декларація за жовтень 2019 від 18.11.2019 на суму - 44 714 грн. та платіжне доручення №6954 від 20.11.2019на суму - 44 714 грн.;
-          податкова декларація за листопад 2019 від 16.12.2019 на суму - 40 349 грн. та платіжне доручення №7351 від 16.12.2019на суму - 40 349 грн.;
-          податкова декларація за грудень 2019 від 16.01.2020 на суму - 32 021 грн. та платіжне доручення №26 від 20.01.2020на суму - 32 021 грн.;
-          податкова декларація за січень 2020 від 17.02.2020 на суму - 13 008 грн. та платіжне доручення №195 від 19.02.2020на суму - 13 008 грн. 
У своїй позовній заяві позивач стверджує, що за результатами проведеної камеральної перевірки на предмет своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за грудень 2018 - січень - травень 2019 було складено акт від 12.12.2019 №003606/10-36-53-04/8803649 та прийняті податкові повідомлення-рішення:
-          від 13.01.2020 №0001655304 на суму - 53 729,05 грн.;
-          від 13.01.2020 №0001645304 на суму - 3 280,50 грн.
Дані твердження позивача документально не підтвердженні, докази на які посилається позивач відсутні в матеріалах доданих до позовної заяви, належним чином відповідачу не вручалися, натомість до позову додано акт камеральної перевірки від 05.12.2018 №002758/10-36-53-05/08803649 та податкове повідомлення від 20.12.2018 №0089285305, які були предметом оскарження відповідачем.
Вищевказаний акт камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податковій звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН від 05.12.2018 №002758/10-36-53-05/08803649 відповідачем не погоджено та не підписано, про що зазначено листом на адресу ГУ ДФС  у Київській області від 13.12.2018 №1/27-1914.
В подальшому відповідачем були оскаржені податкова вимога ГУ ДФС  у Київській області від 11.02.2019 №3952-53 та рішення про опис майна у податкову заставу від 11.02.2019 №214.
27.02.2019 ГУ ДФС  у Київській області своїм рішенням №6456/9/10-36- 17-00-13 розглянуло скаргу відповідача від 20.02.2019 №1/27-315 та повідомило, що за даними інформаційно-телекомунікаційної системи “податковий блок” станом на 26.02.2019 податковий борг, вказаний у податковому повідомленні-рішенні від 20.12.2018 №0089285305 у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України - відсутній, податкова вимога від 11.02.2019 №3952-53 вважається відкликаною.
28.02.2019 ДФС України своїм рішенням №4433/5/99-99-17-05-16 розглянуло скаргу відповідача від 20.02.2019 №1/27-314 та повідомило, що за даними інформаційно-телекомунікаційної системи “податковий блок” станом на 25.02.2019 податковий борг, вказаний у податковому повідомленні-рішенні від 20.12.2018 №0089285305 погашено у повному обсязі. 
Отже, податкова вимога ГУ ДФС  у Київській області від 11.02.2019 №3952-53 вважається відкликаною, а рішення про опис майна у податкову заставу від 11.02.2019 №214 - таким, що втратило юридичні наслідки.  
11.02.2020 викладені вищезазначені обставини та факти були беззаперечно та неспростовно (з боку Державної фіскальної служби України), всебічно та повністю розглянуті та досліджені цим обставинам та фактам дана належна законна правова оцінка, яка викладена у рішенні №4433/5/99-99-17-05-16 від 28.02.2019.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень     та     у спосіб, що визначені     Конституцією     та     законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод     та     інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року – без змін
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.     328,     329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                             В.О. Аліменко

Судді                                                                                 Л.В. Бєлова

 А.Ю. Кучма

          Повний текст постанови складено 12 січня 2021 року.