ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24461/19                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 лютого 2021 року                                                                                 м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
за участю представників сторін:
від позивача – адвокат Козачук М.В.,
від відповідача – Панько В.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, МО України) про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення з військової служби в запас та виключення зі списків особового склада, поновлення його на посаді. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проведення в апараті МО України організаційних заходів обумовлене бажанням звільнити його з лав Збройних Сил України, як особи, яка не належить до команди нового міністра. Наголошує, що подання рапорта про звільнення зумовлене погрозами пониження в посаді. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не надано оцінки доводам, викладеним у позові. Зокрема, поза увагою суду залишилось питання видання оскаржуваного наказа неуповноваженою особою. Наголошує, що звільнення є проявом дискримінаційного утиску. Жодних співбесід про причини та умови звільнення не проводилось, жодних посад для подальшого проходження служби запропоновано не було. Акцентує увагу, що про наступне вивільнення у зв`язку зі скорочення посади його не було повідомлено за два місяці. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Наголошує, що підставою звільнення позивача був його рапорт про звільнення. Проведення організаційних заходів в МО України не є предметом розгляду у даній справі, оскільки відповідна директива Міністра оборони України позивачем не оскаржується. Факт проведення з позивачем співбесіди, під час якої йому були запропоновані посади для переведення, підтверджується його особистим підписом. Факт утисків або тиску з боку посадових осіб МО України жодними доказами не підтверджується. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що позивач з 15 вересня 2016 року проходив військову службу на посаді заступника директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МО України.
Директивою МО України від 21 жовтня 2019 №Д-226/15 «Про проведення організаційних заходів у апараті Міністерства оборони України в 2019 році» затверджено відповідний План, яким передбачено проведення у 2019 році низки організаційних заходів шляхом внесення змін до штату МО України (центрального апарату Міністерства оборони України) (місто Київ), що утримується за штатом чисельністю 121 військовослужбовець та 529 працівників згідно з переліком змін до штата.
Зокрема, передбачено внесення змін до штата Департамента державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МО України, чисельністю 6 військовослужбовців та 65 працівників, щодо виключення та включення окремих підрозділів та заміни окремих посад, у тому числі: посад 2 військовослужбовців категорії «полковник» шляхом заміни цих посад цивільними працівниками.
21 жовтня 2019 року директором Департамента державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України у зв`язку із проведенням організаційних заходів з позивачем проведено співбесіду, під час якої останньому запропоновано 3 вакантні посади, від призначення на які позивач відмовився. 
Також 21 жовтня 2019 року позивача направлено для проходження медичного огляду, за результатами якого 30 жовтня 2019 року складено відповідну довідку.
31 жовтня 2019 року позивачем подано рапорт про звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів.
За наслідком отримання зазначеного рапорта директором Департамента державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МО України 31 жовтня 2019 року складено подання на звільнення позивача.
01 листопада 2019 року Міністр оборони України наказом по особовому складу №608 звільнив позивача з військової служби у запас за пунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
На виконання зазначеного наказа 08 листопада 2019 року директор Департамента МО України видав наказ №80, яким виключив позивача зі списків особового складу.
Уважаючи такі накази протиправними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відносно позивача прийнято законні та обґрунтовані рішення уповноваженими посадовими особами (Міністром оборони України, директором Департамента державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України) у межах наданих прав (компетенції) у спосіб та порядку, визначеному законодавством.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України  встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (призначення на посади, звільнення з посад), звільнення з військової служби врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).
Окремі норми проходження громадянами військової служби деталізовані у Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454.
Пунктом 225 Положення передбачено порядок звільнення Міністром оборони України військовослужбовців, які займають посади номенклатури призначення Міністра оборони України, з військової служби у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно.
Порядок звільнення військовослужбовців з військової служби врегульовано пунктами 233 - 243 Положення.
Зокрема, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця (пункт 233).
Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби (пункт 234).
Військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби (пункт 235).
З військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення (пункт 236).
Військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами «б», «в», «д» частини 3, підпунктами «б», «в», «г» пункта 1, підпунктами «а», «б» пункта 2 частини 4, підпунктами «б», «в», «г» пункта 1, підпунктами «а», «б» пункта 2 частини 4, підпунктами «а», «б», «в», «г», «к» пункта 1, підпунктами «а», «б», «в», «г» пункта 2, підпунктами «а», «б» пункта 3 частини 5, підпунктами «а», «б», «в» пункта 1, підпунктами «а», «б», «г» пункта 2, підпунктами «а», «б» пункта 3 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами «й» або «к» пункта 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення (абзац перший пункт 241).
Військовослужбовцям, які мають право на пенсію за вислугу років, та позитивно характеризуються по службі, а також тим, які мають особливі заслуги перед Україною, незалежно від вислуги років у разі звільнення в запас або у відставку за рішенням посадових осіб, які здійснюють звільнення, може бути надано право носіння військової форми одягу (абзац третій пункту 241).
Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік (пункт 242).
Відповідно до підпунктів 14 та 23 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, Міністр оборони України призначає на посаду та звільняє з посади в установленому порядку військовослужбовців, а також підписує накази Міністерства оборони України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини врегульовані положеннями спеціальних нормативно-правових актів, а тому приписи Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають.
Також помилковим є твердження позивача про необхідність дотримання відповідачем двомісячного строку для прийняття рішення про звільнення, оскільки таке прийнято на підставі відповідного рапорта. 
Посилання позивача на проведення організаційних заходів з метою звільнення певної категорії осіб, зокрема тих, що не належать до «команди нового міністра» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджені жодними доказами.
При цьому, судовою колегією враховується, що згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної    скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька

          (Повний текст постанови складений 17 лютого 2021 року.)