ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 р. 	Справа № 480/4642/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року (суддя О.А. Прилипчук, м. Суми) по справі № 480/4642/19
за позовом              Головного управління Державної податкової служби у Сумській області  
до               ОСОБА_1                      
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Сумській області (далі по тексту – позивач, ГУДПС у Сумській області) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету податковий борг у загальному розмірі 77627,09 грн.: з орендної плати з фізичних осіб (код платежу 18010900) у сумі 76048,35 грн.; з земельного податку з фізичних осіб (код платежу 18010700) у сумі 1578,74 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що всупереч податкового законодавства відповідач не сплачує податки та збори, в результаті чого станом на дату подання позовної заяви має заборгованість на загальну суму 77627,09 грн., у тому числі: 1) з орендної плати з фізичних осіб - 76048,35 грн., з яких: основний платіж 68238,12 грн., штрафні санкції - 7809,93 грн., 2) з земельного податку з фізичних осіб - 1578,74 грн., з яких: основний платіж - 1238,74 грн., штрафні санкції - 340,00 грн.. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 480/4642/19, з урахуванням ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 по справі № 480/4642/19 про виправлення описки, адміністративний позов Головного управління ДПС у Сумській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) податковий борг:
"з орендної плати з фізичних осіб (код платежу 18010900) у сумі 76048 (сімдесят шість тисяч сорок вісім) грн 35 коп. на користь місцевого бюджету на р/р UA438999980000033218815018008, отримувач Конотопське УДКСУ Сумської області, код одержувача 37784555, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998;
з земельного податку з фізичних осіб (код платежу 18010700) у сумі 1578 (одна тисяча п`ятсот сімдесят вісім) грн. 74 коп. на користь місцевого бюджету на р/р UA188999980000033210813018008, отримувач Конотопське УДКСУ Сумської області, код одержувача 37784555, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998."
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 480/4642/19 та прийняти постанову, якою провадження у справі закрити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що КАС України встановлено, що суб`єкт владних повноважень може звернутися до суду з позовом про стягнення податкового боргу з платника податків – фізичної особи протягом трьох місяців з дня виникнення відповідних підстав, які надають право на звернення. Зазначає, що законодавство не ототожнює процесуальні поняття «звернення контролюючого органу з позовом про стягнення податкового боргу» та «процедури стягнення податкового боргу», оскільки за своєю правовою природою звернення контролюючого органу з позовом про стягнення податкового боргу є однією зі стадій процедури стягнення відповідного боргу. Таким чином, вважає, що ст. 122 КАС України та п. 102.4 ст. 102 ПК України не можуть співвідноситися як загальна та спеціальна норма. Вказує, що факт несплати відповідачем податкового боргу встановлений Актом камеральної перевірки податкової звітності №13010000314/18-28-13-05/ НОМЕР_1 від 05.12.2017, отже, позивач мав право звернутись до суду з зазначеним позовом саме з цієї дати.
Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційної інстанції, відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 29.03.2017 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за його рішенням.
Станом на дату звернення до суду позивачем за ОСОБА_1 обліковується заборгованість на загальну суму 77627,09 грн., у тому числі: 1) з орендної плати з фізичних осіб - 76048,35 грн., з яких: основний платіж 68238,12 грн., штрафні санкції - 7809,93 грн., пеня - 00,00 грн., 2) з земельного податку з фізичних осіб - 1 578,74 грн., з яких: основний платіж - 1238,74 грн., штрафні санкції - 340,00 грн., пеня - 00,00 грн..
Відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України ОСОБА_1 подав декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №1700010083 від 20.02.2017 за 2017 рік, якою відповідачем самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 91493,46 грн. (а.с. 12-14). Проте, станом на дату подання позовної заяви несплаченою залишається сума 60 228,89 грн.
Актом камеральної перевірки податкової звітності №13010000314/18-28-13- 05/ НОМЕР_1 від 05.12.2017 податковим органом встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначеного зобов`язання з орендної плати за землю (а.с. 18-20).
На підставі зазначеного акту позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0002801305 від 16.01.2018, яким до відповідача застосовано штраф у розмірі 3 961,16 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання (а.с.15), а також податкове повідомлення-рішення №0002811305 від 16.01.2018, яким застосовано штраф у розмірі 3848,77 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання (а.с. 16).
02.05.2018 ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення - рішення форми “Ф” №236980-1305-1805, яким визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати за 2018 рік у розмірі 8009,53 грн. (а.с. 21).
Також ОСОБА_1 до контролюючого органу подав декларації з плати за землю з земельного податку:
- №1600013628 від 06.12.2016 за 2016 рік, якою ним самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 663,07 грн. (станом на дату подання позовної заяви несплаченою залишається сума 320,73 грн.) (а.с. 26-27);
- №1600013629 від 06.12.2016 за 2015 рік, якою ним самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 215,15 грн. (а.с. 23-25);
- №1700010082 від 20.07.2017 за 2017 рік, якою ним самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 702,86 грн. (а.с. 28-29).
Актом про результати перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю №1310000006/1994711976 від 20.01.2017 встановлено затримку подання податкової звітності з плати за землю за 2015 та 2016 роки (а.с. 30).
На підставі зазначеного акту позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №00000091300 від 20.01.2017, яким до відповідача застосовано штраф у розмірі 340,00 грн. за несвоєчасне подання податкової звітності (а.с. 31).
Контролюючим органом відповідачу направлено податкову вимогу №4550-17 від 22.09.2017 (а.с. 32). 
Вважаючи, що стягненню до бюджету України з ОСОБА_1 підлягає сума податкового боргу в загальному розмірі 77627,09 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необхідності сплати відповідачем утвореного податкового боргу в розмірі 77 627,09 грн., який є законним та обґрунтованим.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Згідно з п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
При цьому, сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, є податковим боргом (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту "е" пункту 176.1 статті 176 Податкового Кодексу України, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
За змістом пункту 56.18 статті 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Відповідно до абз.2 п.п.65.10.8 п.65.10 ст.65 Податкового кодексу України, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату подання позовної заяви за ОСОБА_1 обліковується податкова заборгованість на загальну суму 77627,09 грн., у тому числі: 1) з орендної плати з фізичних осіб - 76048,35 грн., з яких: основний платіж 68238,12 грн., штрафні санкції - 7809,93 грн., пеня - 00,00 грн., 2) з земельного податку з фізичних осіб - 1578,74 грн., з яких: основний платіж - 1238,74 грн., штрафні санкції - 340,00 грн., пеня - 00,00 грн..
Щодо податкового боргу ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб (код податку 18010900) колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Як вбачається з матеріалів справи, керуючись п.286.2 ст.286 ПК України, ОСОБА_1 подав декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) №1700010083 від 20.02.2017 за 2017 рік, якою відповідачем самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 91493,46 грн. (а.с. 12-14). Проте, станом на дату подання позовної заяви несплаченою залишилась сума в розмірі 60228,89 грн..
Відповідно до п.56.1.1 ст.56 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Актом камеральної перевірки податкової звітності №13010000314/18-28-13- 05/ НОМЕР_1 від 05.12.2017 встановлено несвоєчасну сплату відповідачем самостійно визначеного зобов`язання з орендної плати за землю (а.с. 18-20).
На підставі зазначеного акту позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0002801305 від 16.01.2018, яким до відповідача застосовано штраф у розмірі 3961,16 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання (а.с.15), а також податкове повідомлення-рішення №0002811305 від 16.01.2018, яким застосовано штраф у розмірі 3848,77 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання (а.с. 16), які відповідачем не оскаржувались.
Крім того, відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 ПК України.
02.05.2018 ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення - рішення форми “Ф” №236980-1305-1805, яким відповідачу визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати за 2018 рік у розмірі 8009,53 грн. (а.с. 21).
Щодо податкового боргу земельного податку з фізичних осіб (код податку 18010700) колегія суддів зазначає наступне.
ОСОБА_1 до контролюючого органу подав декларації з плати за землю з земельного податку:
- №1600013628 від 06.12.2016 за 2016 рік, якою ним самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 663,07 грн. (станом на дату подання позовної заяви несплаченою залишається сума 320,73 грн.) (а.с. 26-27);
- №1600013629 від 06.12.2016 за 2015 рік, якою ним самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 215,15 грн. (а.с. 23-25);
- №1700010082 від 20.07.2017 за 2017 рік, якою ним самостійно визначено грошове зобов`язання у розмірі 702,86 грн. (а.с. 28-29).
Актом про результати перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю №1310000006/1994711976 від 20.01.2017, встановлено затримку подання податкової звітності з плати за землю за 2015 та 2016 роки (а.с. 30).
На підставі зазначеного акту позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №00000091300 від 20.01.2017, яким до відповідача застосовано штраф у розмірі 340,00 грн. за несвоєчасне подання податкової звітності (а.с. 31), яке оскаржене не було.
Судовим розглядом встановлено, що відповідачу направлено податкову вимогу №4550-17 від 22.09.2017 (а.с. 32). Податковий борг відповідача з часу направлення зазначеної податкової вимоги не переривався, податкова заборгованість не погашалася.
Згідно з п. 9.5 ст.59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до підпункту 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, до функцій контролюючих органів належить здійснення погашення податкового боргу, стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України). За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України, зокрема, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу.
Згідно з п.п. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника на сум; податкового боргу або його частини.
Таким чином, оскільки відповідачем станом на дату розгляду та вирішення справи податковий борг в сумі 77627,09 грн. не сплачено та відповідачем не надано доказів на спростування наявності такої заборгованості, та прийнявши до уваги заходи, які вживалися ГУ ДПС у Сумській області щодо погашення податкового боргу (направлення податкової вимоги), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Доводи апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем встановленого ст. 122 КАС України тримісячного строку для звернення до суду з цим позовом колегія суддів відхиляє, з таких підстав.
Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів зауважує, що строк звернення податкових органів до суду із позовом про стягнення податкового боргу передбачений ст. 102 ПК України.
Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.02.2020 року по справі № 1340/5767/18.
За змістом ст. 14 ПК України, момент виникнення податкового боргу визначається наступним днем після спливу строків для сплати платником податків узгодженого грошового/податкового зобов`язання.
Матеріали справи свідчать, що податковий борг у відповідача виник, починаючи з грудня 2016 року, а позивач звернувся до суду з цим позовом 15.11.2019, відтак позивач звернувся до суду в межах строку, передбаченого законом.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 по справі № 480/4642/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	В.Б. Русанова    Я.В. П`янова