ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 березня 2021 року           справа №360/2196/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., 
за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
представників позивача Рибаса А.С., Манівчука Д.В.,
представника відповідача Арнаутової А.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі  №360/2196/20 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О.)   за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:
-податкове повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року про збільшення суми податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14060100, на суму 2773431,25 грн;
-податкове повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року № 00000120511 про збільшення суми податкових зобов`язань за платежем податок на прибуток приватних підприємств, код платежу 11021000, на суму 3335169,00 грн.
04 вересня 2020 року позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що позивачем не заперечуються висновки контролюючого органу щодо: заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 237922,79 грн у 2016 році за результатами господарських операцій з отримання спонсорської допомоги, і, як наслідок, заниження податку на прибуток у 2016 році на загальну суму 42826,00 грн, нарахування штрафних санкцій на суму 21413,00 грн, загалом 64239,00 грн; заниження податку на додану вартість на загальну суму 1384,00 грн, і, як наслідок, нарахування штрафних санкцій на суму 346,00 грн, загалом 1730,00 грн (том 35 арк. спр. 188).
В обґрунтування позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами документальної планової виїзної перевірки.
Ці рішення є протиправними, оскільки перевірка проведена в період мораторію, введеного статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а позивач здійснює діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, яка на час проведення відповідачем документальної планової виїзної перевірки, не закінчилася.
Висновки в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства є безпідставними, оскільки всі господарські операції з контрагентами позивача підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку.
Виконання робіт, оплата, а також використання цих робіт у власній господарській діяльності позивача також підтверджуються наданими до перевірки належним чином оформленими  первинними документами бухгалтерського обліку.
Посилання податковим органом в акті перевірки на наявності кримінальних проваджень щодо певних контрагентів є необґрунтованими, оскільки діючим законодавством не встановлено можливості визнання податковим органом угод нікчемними та формулювання ним висновків щодо не підтвердження фактичного здійснення фінансово-господарських операцій на підставі вищенаведених документів.
Також податкові повідомлення-рішення не містять граничних строків, передбачених для оскарження; розрахунок фінансових санкцій складено не за встановленою формою, не має назви організації, дати складання та реєстраційного індексу документа, рішення підписано неповноважною особою.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи,  просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Апеляційна скарга містять доводи, аналогічні тим, що викладені в позові товариства.
В судовому засіданні представники позивача   підтримали доводи апеляційної скарги.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги,  встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 червня 2020 року № 1006721152 ТОВ «Інвестбуд» зареєстровано як юридичну особу з 16 грудня 2003 року, види діяльності: 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, 42.21 Будівництво трубопроводів, перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецького управління ГУ ДПС у Луганській області (том 34 арк. спр. 116-118).
Відповідно до плану-графіку проведення планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік та наказів ГУ ДПС у Луганській області від 15 листопада 2019 року № 367, від 12 грудня 2019 року № 523 державними ревізорами - інспекторами ГУ ДПС у Луганській області в порядку, встановленому підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статтями 77, 82 Податкового кодексу України, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Інвестбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, а також по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами проведення якої складений акт від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969 (том 1 арк. спр. 83-163).
За висновками акту встановлено порушення ТОВ «Інвестбуд» податкового законодавства, зокрема:
1) підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, пункту 3 розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868, статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1415/27860, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2223446 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 171922 грн, за 2017 рік у сумі 252646 грн, за 2018 рік у сумі 1798878 грн;
2) пунктів 44.1, 44.2 та 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пунктів 4 та 5 розділу V, пункту 6 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (із змінами), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 2218745 грн, в тому числі в розрізі звітних податкових періодів: у вересні 2017 року на суму 8038 грн, у жовтні 2017 року на суму 49212 грн, у листопаді 2017 року на суму 1384 грн, у грудні 2017 року на суму 161601 грн, у січні 2018 року на суму 34515 грн, у лютому 2018 року на суму 94780 грн, у березні 2018 року на суму 150174 грн, у квітні 2018 року на суму 244342 грн, у травні 2018 року на суму 57663 грн, у липні 2018 року на суму 326507 грн, у серпні 2018 року на суму 214000 грн, у вересні 2018 року на суму 162426 грн, у жовтні 2018 року на суму 71354 грн, у листопаді 2018 року на суму 301414 грн, у грудні 2018 року на суму 341335 грн.
Як слідує з підпункту 1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року в загальній сумі 52508348, у тому числі за 2016 рік у сумі 9212549 грн, за 2017 рік у сумі 13201600 грн, за 2018 рік у сумі 30094199 грн, на підставі наступних документів: декларації з податку на прибуток підприємства та звіти про фінансові результати за 2016-2018 роки, накази, статутні документи, договори поставки, договори на виконання робіт та послуг, головні книги, оборотно-сальдові відомості та журнали-ордери по рахункам: 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 3771 «Рахунки з іншими дебіторами», 643 «Податкові зобов`язання», 702 «Дохід від реалізації товарів», 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг», 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 712 «Дохід від реалізації інших оборотних активів», 719 «Інші доходи від операційної діяльності», 746 «Інші витрати», 79 «Фінансові результати» та первинних документів до них (видаткові накладні, довіреності, рахунки-фактури, акти виконаних робіт (послуг), акти приймання виконання будівельних робіт (форма № КБ-2в), довідки про вартість виконання будівельних робіт (форма № КБ-3), відомості ресурсів (форма № 5а), розрахунки загальновиробничих витрат до актів приймання виконання будівельних робіт, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, платіжні доручення, тощо) встановлено заниження задекларованих ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 2265225 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 1965105 грн, за 2017 рік у сумі 300120 грн, а саме:
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено заниження ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2016 рік у сумі 476 грн, внаслідок не включення до складу доходів операцій з реалізації шліфмашини (підпункт 1.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено заниження ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2016 рік у сумі 237923 грн, внаслідок не включення до складу доходів операцій з отримання благодійних внесків (підпункт 1.2 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України ТОВ «Інвестбуд» занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, у зв`язку з невіднесенням до складу інших доходів кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув на загальну суму 2026740 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 1726706 грн, за 2018 рік у сумі 300034 грн (підпункт 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено заниження ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2017 рік у сумі 86 грн, внаслідок невірного відображення даних бухгалтерського обліку у податковій декларації з податку на прибуток (підпункт 1.4 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта).
Згідно з підпунктом 3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано у рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показників у загальній сумі 664851 грн, утому числі за 2016 рік у сумі 39351 грн, за 2017 рік у сумі 34600 грн, за 2018 рік у сумі 590900 грн. Перевіркою повноти декларування цих показників встановлено їх заниження всього у сумі 12352477 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 955122 грн, за 2017 рік у сумі 1403587 грн, за 2018 рік у сумі 9993768 грн за рахунок:
заниження показників рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 2265225 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 1965105 грн, за 2017 рік у сумі 300120 грн;
завищення показників рядку 2050 «собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на загальну суму 11088276 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 1094573 грн, за 2018 рік у сумі 9993703 грн, а саме: на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України завищено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) внаслідок не звітування підзвітної особи про фактично понесені витрати, що вплинуло на заниження фінансового результату при складанні фінансової звітності та задекларованих показників рядка 02 Декларації на загальну суму 1471 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 318 грн, за 2018 рік у сумі 1153 грн (підпункт 3.1.1 підпункт 3.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта); за рахунок завищення собівартості реалізованої продукції по взаємовідносинам з ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» (підпункт 3.1.2 підпункту 3.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
завищення показників рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 1001024 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 1009983 грн, за 2017 рік у сумі 8894 грн, за 2018 рік у сумі 65 грн за рахунок невірного відображення фактичних показників.
Відповідно до пункту 3.1.1.3 акта за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано податок на прибуток у сумі 119673 грн, у тому числі за 206 рік у сумі 7083 грн, за 2017 рік у сумі 6228 грн, за 2018 рік у сумі 106362 грн. Перевіркою повноти визначення податку на прибуток встановлено його заниження всього у сумі 2223446 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 171922 грн, за 2017 рік у сумі 252646 грн, за 2018 рік у сумі 1798878 грн.
У пункті 3.1.2.2 акта вказано за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість з урахуванням від`ємного значення всього 11177372 грн.
Перевіркою відображених у рядках 10.1, 10.2 Декларації «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України за основною ставкою та ставкою 7 %» показників за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у загальній сумі ПДВ 9826778 грн встановлено їх завищення у рядку 10.1 Декларацій всього на загальну суму 2218745 грн, утому числі:
в частині безпідставного віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість операцій з придбання товарів (робіт, послуг) по задекларованих операціях від суб`єктів господарювання, зазначених у пункті 3.1.1.1 розділу 3 акта перевірки, фактичне здійснення яких в ході проведення перевірки документально не підтверджено на загальну суму 2217361 грн, в тому числі в розрізі звітних податкових періодів: у вересні 2017 року на суму 8038 грн, у жовтні 2017 року на суму 49212 грн, у листопаді 2017 року на суму 1384 грн, у грудні 2017 року на суму 161601 грн, у січні 2018 року на суму 1292995 грн, у березні 2018 року на суму 166283 грн, у квітні 2018 року на суму 248253 грн, у травні 2018 року на суму 98086 грн, у червні 2018 року на суму 81483 грн, у липні 2018 року на суму 304440 грн, у серпні 2018 року на суму 94141 грн, у вересні 2018 року на суму 162426 грн, у жовтні 2018 року на суму 165730 грн, у листопаді 2018 року на суму 231728 грн, у грудні 2018 року на суму 316645 грн;
включення до складу податкового кредиту з ПДВ за листопад 2017 року сум ПДВ за податковими накладними, виписаними ТОВ «Основа-Бетон», від 29 вересня 2017 року № 140 на суму ПДВ 1160 грн, від 30 вересня 2017 року № 144 на суму ПДВ 223,67 грн, всього на суму ПДВ 1383,67 грн. Сума ПДВ по зазначеним податковим накладним включена двічі до податкового кредиту з ПДВ за листопад 2017 року, чим завищено податковий кредит з ПДВ за листопад 2017 року на суму 1384 грн.
Перевіркою відображених у рядках 16 Декларацій «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 16.1 декларації)» показників встановлено їх завищення всього на суму 576703 грн, в тому числі у лютому 2018 року 94780 грн, у квітні 2018 року на суму 16109 грн, у травні 2018 року на суму 20020 грн, у червні 2018 року на суму 62693 грн, у липні 2018 року на суму 144176 грн, у серпні 2018 року на суму 119859 грн, у листопаді 2018 року на суму 94376 грн, у грудні 2018 року на суму 24690 грн.
Таким чином, проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Інвестбуд» вимог пунктів 44.1, 44.2 та 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року на загальну суму 2795448 грн.
Відповідно до пункту 3.1.2.3 акта за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1027807 грн. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість у вказаному періоді встановлено його заниження на загальну суму 2218745 грн.
ТОВ «Інвестбуд» подано заперечення на акт перевірки від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969 (том 1 арк. спр. 195-211), та отримано результати розгляду заперечень. (том 1 арк. спр. 212-216).
За наслідками перевірки  ГУ ДПС у Луганській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року:
№ 00000110511, яким за встановлене порушення пунктів 44.1, 44.2 та 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України збільшено ТОВ «Інвестбуд» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів на 2773431,25 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 2218745,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 554686,25 грн. Згідно з розрахунком податкового зобов`язання, який є додатком до вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачу збільшено грошове зобов`язання за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року, застосовано штрафну санкцію відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України в розмірі 25 % (том 1 арк. спр. 217-218);
№ 00000120511, яким за встановлене порушення підпункту підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України збільшено ТОВ «Інвестбуд» суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 3335169,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 2223446,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1111723,00 грн. Згідно з розрахунком податкового зобов`язання, який є додатком до вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачу збільшено грошове зобов`язання за 2016-2018 роки, застосовано штрафну санкцію в розмірі 50 % (том 1 арк. спр. 219-220).
За наслідками адміністративного оскарження позивачем спірних податкових повідомлень-рішень, скарга залишена без задоволення, рішення – без змін (том 1 арк. спр. 221-239, 240-256).
Позивач не погоджується з висновками відповідача щодо не віднесення до складу інших доходів кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув (підпункт 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта), та щодо нереальності проведених операцій з придбання товарів, послуг від контрагентів ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» (підпункт 3.1.2 підпункту 3.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта).
В іншій частині висновки ГУ ДПС у Луганській області, відображені в акті перевірки від 24 грудня 2019 року щодо інших порушень позивачем, не є спірними, товариством не оспорюються.
Проведеною перевіркою на підставі головних книг за 2016-2018 роки, журналу ордеру та оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 встановлена наявність кредиторської заборгованості з датою виникнення понад 1095 днів по таких контрагентах: ТОВ «ВІКО», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства - 12.06.2014, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 4222,86 грн; ТОВ «СХІДНОПРОМГАЗ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 17.08.2010, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 540,00 грн; ТОВ «ГІПРО», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30.06.2014, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 26190,93 грн; ТОВ «ДОРСТРОЙГРАД», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30.04.2014, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 965439,28 грн; ТОВ «ІНСТРУМЕНТ ДОНБАСУ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 19.06.2014, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 17600,49 грн; ПП «ЛАБІРИНТ-С», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30.12.2010, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 500000,00 грн; ТОВ «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 03.12.2010, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 400,00 грн; ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30.05.2014, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 256242,87 грн; ТОВ «ТЕХНОСБИТ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 01.11.2011, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 1726706,15 грн; ТОВ «ЕНЕРГОРЕГІОНИ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 20.05.2014, сума заборгованості станом на 01.01.2016 та 01.01.2019 456,00 грн (підпункт 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969).
Під час проведення перевірки позивачем не надано жодних документів, які б свідчили, що підприємством вживалися заходи щодо уточнення і сплати простроченої кредиторської заборгованості. Також не надано документів щодо проведення інвентаризації дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства, її стану та оцінки.
Товариство стверджує, що ТОВ «Інвестбуд» 21 грудня 2012 року видано ТОВ «ТЕХНОСБИТ» прості векселі серії АА 0550333 на суму 726706,15 грн, серії АА 2436600 на суму 500000,00 грн, серії АА 2490475 на суму 500000,00 грн, строк сплати яких настане не раніше 21 грудня 2022 року (том 36 арк. спр. 18-19). 
У позивача залишилися акти приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року, які були  надані відповідачу під час перевірки (том 15 арк. спр. 246-248).
Податковий орган заперечує факт надання позивачем під час перевірки актів приймання-передачі векселів.
Матеріали справи свідчать, що ГУ ДПС у Луганській області вручено головному бухгалтеру ТОВ «Інвестбуд» Матназаровій Т.М. запит від 12 грудня 2019 року б/н щодо надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) щодо сум кредиторської заборгованості з простроченим терміном позовної давності, які обліковуються на бухгалтерському рахунку товариства з вказаними контрагентами понад 1095 днів, а саме: пояснення щодо не прийняття заходів зі списання з балансу кредиторської заборгованості з минулим строком позовної давності, одночасно з визнанням іншого операційного доходу того періоду, в якому зобов`язання визнано такими, що не підлягає погашенню, з урахуванням податку на додану вартість, який справлявся при придбанні товару; інформацію щодо укладених договорів з вищенаведеними контрагентами; інформацію щодо відображення кредиторської заборгованості з простроченим терміном позовної давності у податковому та бухгалтерському обліку (том 34 арк. спр. 186).
На цей запит позивач листом від 16 грудня 2019 року № 531 повідомив ГУ ДПС у Луганській області про дату виникнення заборгованості по вказаних контрагентах, проте іншої інформації, а також документів, позивачем не надано (том 34 арк. спр. 191).
В акті перевірки від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969 також відсутня будь-яка інформація про надання ТОВ «Інвестбуд» контролюючому органу актів приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року, складених між позивачем та ТОВ «ТЕХНОСБИТ».
При цьому облік виданих ТОВ «ТЕХНОСБИТ» векселів здійснений тільки на субрахунку 209 «Інші матеріали», де облікована первісна вартість цих векселів. На інших рахунках вказані векселі не обліковані.
Також за наслідками перевірки ГУ ДПС у Луганській області не підтверджено реальність господарських операцій проведених ТОВ «Інвестбуд» з придбання товарів, послуг від контрагентів ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД».
Податковий орган зазначив, що надані ТОВ «Інвестбуд» документи по взаємовідносинам із вказаними контрагентами не засвідчують фактичне здійснення господарських операцій. Проведено перевіркою встановлено невідповідність між наведеними в актах виконаних робіт, видаткових накладних об`ємах отриманих послуг, товарів та можливостями їх надання, що є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання від вищевказаних контрагентів на адресу ТОВ «Інвестбуд». 
Надані позивачем документи, навіть за наявності всіх формальних реквізитів, не можуть братися до уваги як первинні документи, оскільки не відображають реальний зміст проведених операцій. 
Укладені позивачем договори не опосередковані реальним виконанням операцій, які становлять його предмет. 
Фактично ТОВ «Інвестбуд» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з вказаними контрагентами і враховано у бухгалтерському обліку первинні документи всупереч норм діючого законодавства.
Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія, в основі якої має бути дійсна зміна в структурі зобов`язань підприємства.
Контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення постачальниками задекларованих обсягів фінансово-господарської діяльності з огляду на такі обставини:
- у постачальників відсутні необхідні основні засоби, нерухомість (власна чи орендована), транспортні засоби тощо;
- задекларовані на адресу ТОВ «Інвестбуд» товари контрагентами від інших суб`єктів господарювання не придбавались, що свідчить про неможливість фактичного їх постачання;
- згідно з даними ЄРПН у постачальників відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, не встановлено придбання послуг по оренді землі, офісних, складських приміщень тощо;
- позивачем на запити ГУ ДПС у Луганській області від 29 листопада 2019 року № 2250/10/12-32-05-11-11 та від 17 грудня 2019 року б/н не надано пояснень та підтверджуючих документів щодо обставин пошуку постачальників, укладення договорів; документів, що підтверджують транспортування товарів (товарно-транспортні накладні, дорожні (путьові) листи тощо); документи, що підтверджують країну походження товару (сертифікати відповідності, якості) тощо;
- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року засновника та директора TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво);
- інші постачальники є фігурантами кримінальних справ;
- у постачальників відсутня необхідна кількість найманих працівників для виконання задекларованих позивачем обсягів робіт;
- наявність податкової інформації від інших податкових органів про непідтвердження господарських операцій постачальників позивача та їх контрагентами; відсутність постачальників за податковою адресою;
- встановлено інформацію про протиправне використання ТОВ «БК «МАРСАЛ» особової інформації фізичних осіб для створення видимості реального здійснення фінансово-господарської діяльності.
На спростування зазначених висновків контролюючого органу, позивачем до суду першої інстанції  надано документи, якими оформлено господарські операції з ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД», які, у переважній більшості, надані контролюючому органу під час перевірки та описані в акті від 24 грудня 2019 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив  з правомірності  прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень та недоведеності позивачем їх протиправності.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:
а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;
б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;
) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;
ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);
д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;
е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;
є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;
ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;
з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.
Згідно з підпунктом 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 ПК України  платник податків зобов`язаний забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.
На підставі пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 статті 44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії)
Згідно пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
На підставі пункту 44.7 статті 44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.
У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.
Як визначено пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої уподатковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
На підставі пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Пунктом 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
На підставі пункту 198.3. статті 198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Як визначено пунктом 198.6 статті 198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
На підставі  частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз вищезазначених положень свідчить, що господарська операція має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а документ, щоб вважатися первинним згідно з наведеним визначенням, повинен мати дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку, для якого мають значення тільки ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність формально складених, але недостовірних документів при відсутності факту придбання товарів чи послуг не є підставою для формування показників фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку тощо.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що  наданих позивачем документів не достатньо для підтвердження реальності укладених між ТОВ «Інвестбуд» та ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» господарських операцій.
При цьому позивач відмовився від надання пояснень та додаткових документів, зазначаючи, що всі оригінали первинних документів, які підтверджують взаємовідносини між даними контрагентами надано перевіряючим в повному обсязі (том 34 арк. спр. 193).
Про ненадання позивачем витребуваних відповідачем пояснень та документів складено акт від 19 грудня 2019 року (том 34 арк. спр. 195).
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи позивача про невелику кількість днів, наданих податковим органом для надання додаткових документів, оскільки позивач не скористався правом, визначеним п.44.7 ст.44 ПК України та  не надав документи разом з запереченнями на акт перевірки та скаргою на податкові повідомлення-рішення. 
Крім того, наданими позивачем документами підтверджено фактичне виконання робіт на користь замовників послуг, а не їх виконання саме ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД».
Таким чином, надані ТОВ «Інвестбуд» до перевірки документи по взаємовідносинам з зазначеними вище постачальниками хоча й частково відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не засвідчують фактичне здійснення господарських операцій.
Так, як правильно зазначив позивач, податкове законодавство не ставить право платника податків на формування податкових вигод у залежність від наявності таких документів, як документи про одержання вантажу, документів на вантаж, документів про здійснені вантажно-розвантажувальні роботи, сертифікатів якості, паспортів якості тощо, за умови поставки продукції іншими документами, тому їх ненадання контролюючому органу не є підставою для висновку про нездійснення господарських операцій. 
Однак, у випадку відсутності будь-яких доказів придбання цього товару його постачальниками по ланцюгу постачання від інших суб`єктів господарювання, неможливість з`ясування інформації про виробників товару, країну його походження тощо, відсутність у позивача вищевказаних документів тільки підтверджує обґрунтованість сумнівів податкового органу щодо реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Також є слушними посилання позивача на правові позиції Верховного Суду, що платник податків не несе відповідальності за порушення його контрагентами вимог податкового законодавства.
Проте, в даному випадку контролюючий орган обґрунтовує свої висновки про нереальність здійснених господарських операцій не тільки тим, що посадові особи контрагентів є фігурантами кримінальних справ, а й іншими обставинами. 
Отже,  така інформація також має враховуватися під час розгляду справ про нереальність господарських операцій сукупно з іншими обставинами, що свідчать про відсутність реального здійснення господарських операцій.
Є неприйнятними доводи позивача, що податковий орган, без обов`язкового виконання вимог законодавства щодо визнання правочину недійсним у судовому порядку, робить висновки про його недійсність, визнаючи такий правочин нікчемним, оскільки надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Тобто, відповідач, як контролюючий орган, аналізуючи податкову вигоду суб`єкта господарювання від певної господарської операції має право піддавати сумніву відомості, які містяться у первинних та податкових документах, якими таку операцію оформлено у бухгалтерському та податковому обліку.
Крім того, в акті перевірки відсутні твердження відповідача, що угоди, укладені позивачем з його контрагентом, є недійсними.
Суд також вважає за необхідне зауважити, що під час перевірки відповідачем використаний вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року в справі № 761/11940/18, яким засуджено засновника та директора TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).
За правовою позицією Верховного Суду, яку неодноразово висловлено, зокрема, в постановах від 24 вересня 2019 року в справі № 810/3551/18, від 09 жовтня 2019 року в справі № 826/16601/18, статус фіктивного, нелегального підприємства не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Тому під час розгляду справ  про нереальність господарських операцій обов`язково надається оцінка та враховуються докази у порушених кримінальних справах та вироки суду.
Щодо доводів позивача, що суб`єкт господарювання не може нести відповідальність за недотримання контрагентами вимог податкового законодавства, суд зауважує, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ. 
Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь-яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.
Суд не приймає доводи апелянта, що податкова звітність сформована ним на підставі податкових накладних, зареєстрованих належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних без жодних зауважень, оскільки  наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємств, а не саме лише оформлення відповідних документів. 
Враховуючи вищевикладене, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що  надані  ТОВ «Інвестбуд» до перевірки та до суду документи не є достатніми доказами реального виконання спірних операцій, що в сукупності з іншими наведеними ГУ ДПС у Луганській області в акті перевірки обставинами, свідчить про правильність висновків ГУ ДПС У Луганській області про порушення ТОВ «Інвестбуд» положень підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2223446 грн; пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 2218745 грн.
Щодо розрахування векселями суд зазначає наступне.
Під час перевірки податкового органу позивач не надав акти приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року та векселі від 21 грудня 2012 року серії АА 0550333, серії АА 2436600, серії АА 2490475, тому суд першої інстанції відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визнав їх такими, що на час перевірки були відсутні у платника податків.
Вексель це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Вексель є борговим цінним папером.
Особливості обігу векселів в Україні, який полягає у видачі переказних та простих векселів, здійсненні операцій з векселями та виконанні вексельних зобов`язань у господарській діяльності, визначає Закон України від 05.04.2001 № 2374-ІІІ «Про обіг векселів в Україні» (далі Закон № 2374-ІІІ), абзацом першим статті 3 якого визначено, що зобов`язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.
Статтею 4 Закону № 2374-ІІІ визначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.
На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.
Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.
Особи, винні в порушенні вимог цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом.
Оскільки, частиною третьої статті 4 вказаного Закону визначено, що видача векселя відповідно до договору припиняє грошове зобов`язання щодо платежу за таким договором та обумовлює виникнення зобов`язання щодо платежу за векселем, логічним є, що така операція має знайти відображення в обліку векселедавця, зокрема, за ПБО векселедавець має облікувати вартість виданих векселів за Дт субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в кореспонденції з КТ субрахунку.
Однак, в бухгалтерському обліку ТОВ «Інвестбуд» обліковано тільки придбання простих векселів, а не їх видачу.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 2374-ІІІ умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів має відображатися у відповідному договорі, укладеному в письмовій формі.
Позивачем на підтвердження господарських операцій укладених з ТОВ «ТЕХНОСБИТ» (томи 11-15), серед іншого, надано укладені договори підряду, дослідженням яких встановлено відсутність закріплення в цих договорах можливості проведення розрахунків з ТОВ «ТЕХНОСБИТ» із застосуванням векселів. 
Окремого договору, за умовами якого сторони досягли згоди про оплату наданих послуг із застосуванням векселів, до перевірки та суду також не надано.
Отже, суд першої інстанції правильно відхилив доводи  ТОВ «Інвестбуд», що його заборгованість перед ТОВ «ТЕХНОСБИТ» в сумі 1726706,15 грн, яка виникла 01 листопада 2011 року, не вважається безнадійною.
З огляду на викладене, податковим органом правильно визначено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, отже занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, у зв`язку з невіднесенням до складу інших доходів кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув, на загальну суму 2026740 грн, детальний опис якого наведений в підпункті 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969.
Щодо доводів про неможливість проведення перевірки під час дії мораторію, введеного за Законом України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд зазначає таке.
Статтею 3 Закон України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII) передбачено, що органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Статтею 11 Закону № 1669-VII визначено, що:
- цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону (частина перша);
- дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (частина друга);
- закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону (частина третя).
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 877-V).
Відповідно до статті 1 Закону № 877-V (тут і надалі положення Закону наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у цьому Законі нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:
державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;
заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом;
спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Статтею 2 Закону № 877-V визначено сферу дії цього Закону, а саме:
- дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина перша);
- дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення (частина друга);
- заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації (частина четверта);
- зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина п`ята).
Статтю 2 Закону № 877-V частинами четвертою та п`ятою доповнено згідно із Законом України від 03.11.2016 № 1726-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 1726-VІІІ), який набрав чинності з 01.01.2017.
Пунктами 5, 6, 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1726-VІІІ установлено, що на період проведення антитерористичної операції забороняється проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України суб`єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.
Установити, що заборона на проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання (в тому числі проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України) поширюється також на суб`єктів господарювання, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.
Заходи державного нагляду (контролю) щодо діяльності суб`єктів господарювання, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, можуть здійснюватися у разі їх ліквідації (реорганізації) або за письмовою заявою таких суб`єктів господарювання.
Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються та актуалізуються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Системний аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що  починаючи з 01 січня 2017 року Законом № 1726-VІІІ поширено дію Закону № 877-V на заходи контролю, що здійснюються податковими органами. 
Відповідно, починаючи з 01 січня 2017 року на такі заходи контролю поширено й Закон № 1669-VII. 
Разом з тим, закони № 1669-VII та № 877-V слід застосовувати, з урахуванням особливостей, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Таким чином, на період проведення антитерористичної операції законами № 1669-VII та № 1726-VІІІ введено мораторій на проведення органами Державної фіскальної служби України планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» територію Луганської області, у тому числі й місто Сєвєродонецьк, віднесено до території проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Сєвєродонецьк, де позивач здійснює свою господарську діяльність, не включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Як свідчать матеріали справи позивач не є суб`єктом господарювання, щодо якого Законами № 1669-VII та № 1726-VІІІ поширювалася заборона органам проводити планові та позапланові перевірки.
Таким чином, є безпідставними доводи позивача про неможливість проведення відповідачем документальної планової виїзної перевірки позивача.
Також позивач зазначає про відсутність у податковому повідомленні-рішенні інформації про граничні строки, передбачені для оскарження.
Проте, дослідженням змісту податкового повідомлення-рішення встановлено, зазначення у цьому рішенні, що у разі незгоди із сумою грошового зобов`язання, визначеного у цьому податковому повідомленні-рішенні, зазначене податкове повідомлення-рішення може бути оскаржено з дотриманням вимог статті 56 Податкового кодексу України в адміністративному або у судовому порядку.
У свою чергу, пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Щодо невідповідності розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення вимогам ДСТУ та відсутності у ньому обов`язкових реквізитів  суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 9 Прядку надіслання контролюючим органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.
Зазначене свідчить, що до розрахунку штрафної санкції, який додається до податкового повідомлення-рішення спеціальним законодавством, якими є Податковий кодекс України та вищевказаний Порядок, вимоги про недотримання яких зазначає представник позивача, не висуваються.
Крім того, розрахунок є невід`ємною частиною податкового повідомлення-рішення, яке, як вище встановлено судом, у повній мірі відповідає вимогам Податкового кодексу України та підписано повноважною особою.
Підсумовуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Інвестбуд».
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі  №360/2196/20  – залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року у справі  №360/2196/20  – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 22 березня 2021 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 22 березня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                              А.А. Блохін 

                                                                                                                    А.В. Гайдар