ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року	Львів	Справа № 140/6540/20 пров. № А/857/11069/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Запотічного І.І., Макарика В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року, ухвалене суддею Ковальчуком В.Д. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №140/6540/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,-
                                                        ВСТАНОВИВ:

06 травня 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача – Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 05 травня 2006 року у відділі по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 10 березня 2020 року (форма Н-5*); зобов`язати повторно здійснити розслідування нещасного випадку, який відбувся з ОСОБА_1  05 травня 2006 року близько 16 год. в м. Луцьку по вул. Вахтангова у відповідності з вимогами Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002, та за результатами розслідування скласти акти за формою Н-1 та Н-5, висновком яких вказати, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і пов`язаний із виконанням службових обов`язків та взяти зазначений випадок на облік; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 30000,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог зазначає про незгоду із висновком, викладеним в оскарженому акті, покликаючись на те, в ході розслідування нещасного випадку Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області отримала низку беззаперечних доказів, які підтверджують про те, що нещасний випадок трапився з позивачем при виконанні службових обов`язків. Однак, незважаючи на відповідні докази, відповідач безпідставно дійшов висновку, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Разом з тим, комісією не вказано про допущення позивачем порушень правил та норм в сфері охорони праці, які б могли слугувати підставою для висновку, що ушкодження, отримані позивачем не в результаті ДТП, а внаслідок необережних або протиправних дій.
Крім того зауважує, що оскаржуваний висновок складений за наслідком проведення повторного розслідування нещасного випадку, який трапився з позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на виконання судового рішення.
Рішеням Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 05 травня 2006 року о 19 годині 50 хвилин у відділі по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України у Волинській області від 10 березня 2020 року (форма Н-5*).
Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 05 травня 2006 року відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 №1346, та скласти за його результатами акти, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі №140/892/19 УМВС Украни у Волинській області було видано наказ «Про створення комісії для проведення повторного розслідування обставин травмування у 2006 році ОСОБА_1 » від 29.11.2019 №28. В ході проведення розслідування комісією були зроблені відповідні запити до центру забезпечення ГУНП у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС у Чернівецькій області, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України у Волинській області» та повторно опитані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та                 ОСОБА_4 . До повторного розслідування також долучено матеріали розслідування, яке проводилось у відповідності до наказу УМВС України у Волинській області від 29.11.2019 №24.
Комісією не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, котре відбулось 05.05.2006, та зверненнями позивача до лікувальних закладів 10.05.2006.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, в період проходження якої, перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах групи розкриття злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків УМВС України у Волинській області, 05.05.2006 в м. Луцьку, на вул. Вахтангова на приватному автомобілі "OPEL ASTRA", 2003 року випуску, д.н.з                     НОМЕР_1 , потрапив в ДТП.
02.08.2018 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області Пасічник Н.М., в якому просив організувати проведення розслідування нещасного випадку, що стався з ним, а саме: дорожньо-транспортної пригоди в травні 2006 року в м. Луцьку неподалік автотранспортного господарства УМВС України у Волинській області. На той час перебував на посаді старшого оперуповноваженого в ОВС ВБНОН УМВС України у Волинській області. Зазначив, що акти відповідних форм за результатами розслідування потрібні для надання їх на комісію ВЛК.
Наказом УМВС у Волинській області від 21.08.2018 №24 створено комісію для проведення розслідування обставин травмування ОСОБА_1 .
За результатом проведеного розслідування нещасного випадку комісією складено акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 05 травня 2006 року у вечірній час доби у відділі по боротьбі з незаконним обігом наркотиків управління МВС України у Волинській області (форма Н-5*) від 30.10.2018, у висновку якого комісія зазначила, що нещасний випадок, який стався 05 травня 2006 року із старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах групи розкриття злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків УМВС України у Волинській області, старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , у відповідності до пункту 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346, кваліфікується як такий, що стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. За результатом проведення розслідування на потерпілого скласти акти по формі (НТ*). Нещасний випадок підлягає обліку.
30.10.2018 відносно ОСОБА_1 комісією складено Акт №26 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ*, в якому висновок комісії наведений у такому формулювання: нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Не погодившись із вищенаведеними актами, позивач їх оскаржив до суду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справ № 140/892/19, яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 05 травня 2006 року у вечірній час доби у відділі по боротьбі з незаконним обігом наркотиків управління МВС України у Волинській області від 30 жовтня 2018 року (форма Н-5*); визнано протиправним та скасовано Акт №26 про нещасний випадок невиробничого характеру від 30 жовтня 2018 року (форма НТ*); зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 05 травня 2006 року, відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 №1346, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання вищенаведеного рішення суду УМВС України у Волинській області було видано наказ від 29.11.2019 №28 «Про створення комісії для проведення повторного розслідування обставин травмування у 2006 році ОСОБА_1 ».
У ході проведення розслідування, комісією були зроблені відповідні запити до центру забезпечення ГУНП у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області». Також були повторно опитані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . До повторного розслідування також долучено матеріали розслідування, яке проводилось у відповідності до наказу УМВС України у Волинській області від 29.11.2019 №24.
З матеріалів справи встановлено, що дана подія була задокументована до інформаційної бази МВС України, із зазначенням наступних відомостей про ДТП (номер картки - 81606909): дата скоєння - 05.05.2006; час скоєння - 19 год. 50 хв.
10 березня 2020 року відповідно до п. 3.8 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС комісією УМВС у Волинській області складено акт форми Н - 5 * розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 05 травня 2006 року о 19 годині 50 хвилин у відділі по боротьбі з незаконним обігом наркотиків управління МВС України у Волинській області.
Згідно змісту висновків комісії за результатами проведення розслідування випадку, який стався під час дорожньо-транспортної пригоди 05.05.2006 в місті Луцьк, на вулиці Вахтангова, неподалік автотранспортного господарства УМВС України у Волинській області, із старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах групи розкриття злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків УМВС України у Волинській області, старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 , у відповідності до пункту 2.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346, акт по формі НТ* (Н-1*) не складається і випадок не обліковується, оскільки вищевказаний випадок не призвів до втрати працездатності ОСОБА_1 на один робочий день чи більше.
Не погодившись із зазначеним актом розслідування, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів  та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Статтею 22 даного Закону встановлено що роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок.
З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи  МВС України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року №1346  (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за N 83/7404; далі - Порядок № 1346).
Пунктом 1.3 Порядку № 1346 передбачено, що розслідування нещасних випадків (в тому числі поранень), що сталися з особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями Національної гвардії України, курсантами (слухачами) навчальних закладів системи МВС України, проводиться з урахуванням цього Порядку.
На підставі пункту 2.1 розділу 2 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).
Згідно з пунктом 2.2 Порядку № 1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Відповідно до пункту 2.4 Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).
Пункт 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України, визначає, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.
Згідно пункту 3.8 Порядку № 1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.
У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.
Згідно з пунктом 3.12 Порядку № 1346 до першого примірника акта розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* долучаються: акт за формою Н-1* (НТ*), пояснення свідків, потерпілого, витяги з нормативних документів, схеми, фотографії та інші документи, що характеризують місце події (робоче місце), стан технічних засобів (транспорту, устаткування, апаратури тощо), діагноз травми, медичний висновок щодо втрати здоров`я потерпілим у результаті нещасного випадку (у тому числі поранення), а в разі необхідності - також висновок щодо наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.
Згідно з пунктом 3.14 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України, - керівник підрозділу повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1* (НТ*) протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підрозділу, - протягом доби після одержання необхідних матеріалів.
Відповідно до пункту 3.9 Порядку № 1346 комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби під час: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника; подання підрозділом шефської допомоги; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов`язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов`язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об`єкта за дорученням керівника; прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.
Згідно з пунктом 3.10 Порядку № 1346 комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок: спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); нещасні випадки, що сталися внаслідок раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах частини другої пункту 3.11 Порядку, визнаються пов`язаними з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування.
Випадки загибелі працівників органів Міністерства внутрішніх справ України підпадають під проведення спеціального розслідування, проведеного згідно пункту 4 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України.
За результатами розслідування складається акт спеціального розслідування за формою Н-5, де зазначається один з таких висновків про нещасний випадок (у тому числі поранення): нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків; нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю. Також оформлюються інші матеріали, передбачені пунктом 4.13 цього Порядку, в тому числі акт за формою Н-1 або НТ в двох примірниках - пункти 3.8 - 3.12 (пункт 4.6 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України).
Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків», якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача з результатами службового розслідування нещасних випадків, зазначеними акті від 10.03.2020. 
В обгрунтування правомірності акту відповідач покликається на відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та звененнями позивача з травмуванням до лікувальних закладів.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2  ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст. 90 КАС України).
Слід зазначити, що оцінка зазначеним обставинам була надана судом при розгляді справи №140/892/19, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 в якій набрало законної сили, однак ці обставини не були враховані відповідачем при проведенні повторного розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем.
Волинським окружним адміністративним судом у рішенні від 15.07.2019 надано правову оцінку свідченням ОСОБА_4 та встановлено, що такими спростовуються твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 потрапив в ДТП на приватному автомобілі не під час виконання завдань з припинення або запобігання злочинам або правопорушенням.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 №3460-IV наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов`язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.
Таким чином, усний наказ безпосереднього керівника є обов`язковим до виконання підлеглими.
Відтак, отримавши усний наказ свого начальника здійснити виїзд на власному автомобілі на оперативно-розшукові заходи, ОСОБА_1 зобов`язаний був його виконати.
Крім того, допитаний в судовому засіданні в наведеній справі як свідок  ОСОБА_5 ствердив, що у 2006 році, точної дати не пам`ятає, разом з ОСОБА_1 поїхали в автогосподарство, щоб забрати службовий автомобіль на транспортному засобі ОСОБА_1 . Повертаючись з автогосподарства, вони потрапили в ДТП за 50 м від автогосподарства. Вказана подія сталась до 12 год. і це був робочий день. Також показав, що працівники їхнього відділу доволі часто при виконанні службових обов`язків використовували власні транспортні засоби, оскільки на 20 чоловік був 1 чи 2 службових автомобілі. Знав, що ОСОБА_4 телефонував ОСОБА_1 , та було наказано провести термінові оперативно-розшукові заходи.
Таким чином, з показань свідків вбачається, що саме під час виконання службових обов`язків, зокрема при здійсненні оперативно-рошукових заходів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який перебував за кермом приватного автомобіля, потрапили в ДТП. При цьому власними транспортними засобами працівники міліції користувалися при виконанні службових обов`язків не вперше.
У відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, встановлені судом у згаданому рішенні суду в адміністративній справі  №140/892/19 обставини не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи. З огляду на наведене, судом першої інстанції правомірно враховано висновки, що нещасний випадок внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який трапився з позивачем, пов`язаний з виконанням ним службових обов`язків.
Наведений висновок підтриманий також Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 05 листопада 2019 року, зазначивши, що факт настання нещасного випадку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 05 травня 2006 року за межами робочого часу комісією встановлено та сторонами не заперечується. Оскільки безпосередній начальник позивача ствердив те, що надав відповідну вказівку ОСОБА_1 вжити заходів з використанням приватного автомобіля щодо затримання підозрюваних у скоєнні злочинів, пов`язаних з обігом наркотиків, так як на той час виникла оперативна необхідність, то у суду апеляційної інстанції не виникло сумнівів, що нещасний випадок, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який трапився з ОСОБА_1 , пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
Так, зі змісту наведених положень Порядку №1346 вбачається, що підставами для проведення розслідування нещасного випадку є: раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше; звернення до лікувально-профілактичного закладу системи МВС з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення); повідомлення про нещасний випадок.
Положення    пункту 3.2 Порядку № 1346 передбачає певну процедуру встановлення та оформлення факту травмування особи, тільки після проведення якої складаються акти розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5*, Н-1* (НТ*).
Порядком №1346 чітко врегульований випадок, за якого нещасний випадок, про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, має бути розслідуваний протягом місяця після одержання заяви потерпілого.
Одночасно колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що час, коли стався нещасний випадок, не має значення.
Так, матеріалами справи не спростовується, що за наслідками ДТП 05.05.2006 зовнішніх ознак, а саме, тілесних ушкоджень у позивача з 05.05.2006 до 09.05.2006 не виявлено, про що зроблені відповідні записи у медичній документації за результатами звернень потерпілого в лікувальні заклади. 
Однак, в подальшому у зв`язку із отриманою 05.05.2006 травмою позивач проходив в Державній установі «Територіального медичного об`єднання МВС України у Волинській області» стаціонарне лікування з 10.05.2006 по 25.05.2006. Відповідно до виписки №468 із медичної картки стаціонарного хворого позивачу встановлено діагноз «ЗЧМ травма. Струс головного мозку», що підтверджується також в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого №0539.
Заперечення відповідачем факту отримання позивачем травми під час ДТП з підстав невстановлення наслідків такого нещасного випадку до 10.05.2006 не узгоджуються із висновками військово-лікарської комісії, зазначеним у пункті 11 свідоцтва про хворобу №251 від 06.11.2018 ОСОБА_1 , де вказано, що травма одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, однак не пов`язана з виконанням службових обов`язків, з посиланням на Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) форма НТ від 30.10.2018 та на акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 30.10.2018.
Наведене також знайшло відображення у довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №187891.
Відповідно до розділу І Положення про діяльність медичної (військово- лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України №285 від 03.04.2017, одним із основних завдань медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі - ВЛК) є визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового й начальницького складу).
Відтак, причинний зв`язок отриманої позивачем травми встановлений у висновку ВЛК та не заперечується відповідачем у вищенаведених актах розслідування від 30.10.2018 про нещасний випадок, який відбувся з позивачем 05.05.2006 внаслідок ДТП, однак кваліфіковано його як такий, що стався в період проходження служби, але не пов`язаного з виконанням службових обов`язків. 
Обставини, про які наголошує Управління стосовно не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та отриманням травми під час виконання службових обов`язків, повинно оцінюватись Комісією у сукупності з іншими обставинами отримання позивачем тілесних ушкоджень, однак цього зроблено не було.
З врахуванням того, що доводи відповідача про настання нещасного випадку не під час виконання позивачем службових обов`язків спростовані вищенаведеним рішенням суду у справі  № 140/892/19 та наявними у матеріалах справи доказами, посилання скаржника на неможливість об`єктивного встановлення обставин травмування ОСОБА_1 не беруться судом до уваги.
Жодних доказів на спростування доводів позивача про отримання ним травми під час ДТП оскаржуваний акт розслідування нещасного випадку від 10.03.2020 не містить. Також відсутні обґрунтування, які б спростовували отримання позивачем травми саме під час несення служби та виконання службових обов`язків. 
Колегія суддів також зауважує, що нещасний випадок уважається таким, що стався з вини працівника поліції, якщо останній міг та зобов`язаний був передбачити можливість настання нещасного випадку і при цьому не вжив необхідних заходів для його уникнення.
Однак, випадок травмування з власної необережності позивача не доведено наявними в матеріалах справи доказами, окільки встановлені судами попередніх інстанцій обставини не підтверджують можливість з боку позивача передбачити настання ДТП та вжити заходів для його уникнення. При цьому, відповідачем не встановлено порушень позивачем службової (трудової) дисципліни.
Натомість, факт виконання позивачем службових обов`язків під час виникнення дорожньо-транспортної пригоди також підтверджені протоколами опитування та пояснювальними записками потерпілих, свідків та інших осіб, причетних до нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 05 травня 2006 року, які складені та долучені до акта комісії розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 10 березня 2020 року. 
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак відповідачем такого обов`язку не виконано.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування оскаржуваного акту.
Згідно висновку, Викладеного Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року (справа 823/1281/18) у випадку визнання судом протиправним службового розслідування чи акту, прийнятого за його наслідками, відновлення порушеного права особи можливе тільки шляхом проведення повторного розслідування з метою встановлення всіх обставин нещасного випадку з урахування висновків суду.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (п. 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
З огляду на зазначене, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідач провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 05 травня 2006 рок,у відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 №1346, та скласти за його результатами акти, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Зі змісту резолютивної частини оскаржуваного рішення не вбачається жодного протиправного втручання у владні управлінські функції відповідача як суб`єкта владних повноважень. Натомість, зобов`язання судом першої інстанції вчинити певні дії не суперечить процесуальним положенням КАС України та вчинено з дотриманням вимог пункту 4 частини другої статті 245 КАС України.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди сторонами не оскаржено, а тому відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.
Відповідно до частини першоїстатті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні  статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №140/6540/20 – без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. Я. Макарик 	
 	 	І. І. Запотічний