Кропивницький апеляційний суд 
№ провадження 33/4809/20/21 Головуючий у суді І-ї інстанції Поступайло В. В. 
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Широкоряд Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2021 року                                                                м. Кропивницький 

Суддя Кропивницького Апеляційного Суду - Широкоряд Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Проніна Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 листопада 2020 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,
визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10 200.00 (десять тисяч двісті) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, 
ВСТАНОВИВ:
       Постановою судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 06.11.2020 року о 01 год. 54 хв. по вул.Острівській, 19/2 у м.Кропивницькому керував транспортним засобом «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода, виражене тремтіння пальців рук) та в присутності двох свідків відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Обґрунтовуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вина правопорушника підтверджується матеріалами справи, зокрема:  протоколом про адміністративне правопорушення від 06.11.2020 року (а.с.1); довідкою про наявність посвідчення водія (а.с.2); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (а.с.3-4); відеозаписом події (а.с.8).
Не погоджуючись з рішенням суду, адвоката Проніна Ю.О. в інтересах  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.
У своїй апеляційній скарзі адвокат зазначає, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття постанови суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 його дії кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП та викладена суть вчиненого правопорушення не відповідає диспозиції наведеної норми в КУпАП станом на день складання протоколу та прийняття постанови суду.
Апелянт зауважує, що з 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIIІ). Вищезазначеним законом, відповідальність за керування транспортним засобом особами у стані алкогольного сп`яніння було виключено з ч.1-3 ст.130 КУпАП та закріплена у ст.286-1 КК України, у зв`язку з чим вказані редакції були розміщенні на офіційному сайті Верховної Ради України та інших виданнях держави.
Крім того, Законом України від 17.06.2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, який виключив підпункт 4, пункту 1 Розділу 1 Закону №2617- VIIІ, який виключав адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а також виключив підпункт 171 пункту 2 розділу 2 Закону № 2617-VIIІ, який доповнював КК України ст. 286-1.
Проте, скаржник зауважив, що внесені вищезазначені зміни Законом № 2617-VIIІ не відображаються на офіційному сайті Верховної Ради України, а тому вважає, що саме на офіційному сайті розміщенні чинні редакції Законів.
Тому апелянт вважає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення за діючої редакції ч.1 ст.130 КУпАП, тому суд першої інстанції зобов`язаний був закрити провадження у справі за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що працівники поліції порушили вимоги ч.3 ст.35 ЗУ « Про національну поліцію», оскільки не вказали конкретизовану причину зупинки водія ОСОБА_1 , обмежившись лише наведенням інформаційних припущень про причетність водія до адміністративного правопорушення.
Також апелянт вказує, що водію ОСОБА_1 не оголошувалися його права передбачені ст. 63 КУ та ст.268 КУпАП, що призвели до порушення його прав, зокрема право на захист. Відмітка у протоколі про адміністративне правопорушення про ознайомлення ОСОБА_1 з його правами та обов`язками не свідчить про те, що вони йому повідомлялися, оскільки це лише бланк протоколу і сам ОСОБА_1 не розписувався у протоколі за ознайомлення його з правами та обов`язками.
Крім того, працівники поліції порушили вимоги ст. 266 КУпАП, що регламентує порядок проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема не пред`явили ОСОБА_1 прилад для проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, апелянт вважає, що тільки після пред`явлення вищевказаного приладу працівники поліції мали право пропонувати проходження огляду в медичному закладі.
Крім того, апелянт вказує, що відеозапис події, який міститься в матеріалах справи не відповідає вимогам п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання,видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 №100, так не зафіксовано безперервне спілкування працівників поліції та водія. Також в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що відео файли зроблені на технічний пристрій ВА00018, проте на деяких відеозаписах вказано, що фіксація здійснювалася на пристрій ВА0074, а тому апелянт вважає, що відео фали долучені до матеріалів справи не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, адвокат в свої апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції на його клопотання не викликав та не допитав свідків безпосередньо в судовому засідання, чим порушив принцип безпосереднього дослідження доказів.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Захисник- а        двокат Пронін Ю.О., який подавав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , підтвердив доводи викладені в ній, просив її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис події, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015  № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).
Відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Згідно з вимогами п.п 6, 7 Розділу 1 Інструкції 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:
-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
-лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Отже, апеляційним судом не встановлено порушень працівниками поліції Інструкції №1452/735.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на момент розгляду справи судом першої інстанції та складання протоколу про адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачала настання адміністративної відповідальності у разі керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, з огляду на таке.
З 01 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIIІ).
Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ч. 1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX:
-у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння ;
-у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння ;
Принциповим у даному випадку є час набрання чинності Законом № 720-IX.
За загальним правилом Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим Законом, але не раніше дня його опублікування (ч. 5 ст. 94 Конституції України).
Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 червня 1997 року №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» - закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню
державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр», газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України», «Офіційний вісник Президента України».
Закон № 720-IX опублікований у газеті «Голос України» № 110 03 липня 2020 року, однак у його положеннях мова йде про набрання ним чинності одночасно із Законом № 2617-VIIІ, тобто раніше дня його опублікування.
Таким чином, оскільки норми Закону № 720-IX, в частині його набрання чинності, суперечать нормам ч. 5 ст. 94 Конституції України, тобто нормам прямої дії нормативно – правового акту, що має найвищу юридичну силу, а тому датою набрання чинності вище згаданого закону потрібно вважати саме 03 липня 2020 року.
Згідно з частиною 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 720-ІХ до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Оскільки Законом № 720-ІХ такі зміни виключені, суд керується положеннями статті 8 Кодексу України про адміністративне правопорушення та застосовує закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Оскільки по даній справі подія правопорушення мала місце 06 листопада 2020 року, тобто після набрання чинності Закону № 720-IX, який скасував внесені зміни, як до КУпАП (статті 130 ) так і до КК України (статті 286-1), тому підлягає застосуванню редакція статті 130 КУпАП, що діяла до 01 липня 2020 року.
Твердження апелянта про недопустимість наявного у справі відеозапису через те, що він має перерви і тому, на думку адвоката не відповідає Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції, є безпідставним, оскільки наявним у справі відеозаписом безперервно зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: керування транспортним засобом ОСОБА_1 , виявлення працівниками поліції ознака алкогольного сп`яніння у правопорушника, відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі в присутності двох свідків. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним правопорушення.
Доводи апелянта щодо неправомірної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження апеляційним судом, оскільки з огляду на правовий аналіз норм ПДР України, не згода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, такий обов`язок прямо передбачений п.2.5 ПДР та не впливає на причину зупинки. За не виконання такого обов`язку, тобто відмови водія від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, має наслідком настання відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП. 
Крім того, суд зазначає, що у випадку не згоди апелянта з причинами зупинки працівниками поліції, це не виключає можливість відповідно до п.п.д) п.2.14 ПДР України оскаржити дії поліцейського в разі порушення ним законодавства.
Що стосується доводів апеляції щодо, не виклику свідків до суду першої інстанції та порушення, у зв`язку з цим, принципу безпосередності дослідження показань необхідно зазначити наступне.
Перевіркою інформації, яка зафіксована на диску відеозапису апеляційним судом не було встановлено жодних порушень дій працівників поліції та розбіжність в показаннях свідків. 
Таким чином враховуючи те, що на відеозаписі зафіксований порядок огляду ОСОБА_1 , який в свою чергу повністю збігається з поясненнями свідків, апеляційний суд залишає без задоволення доводи стосовно порушення принципу безпосередності дослідження показань.
Також, не можуть бути враховано доводи апелянта з приводу того, що у працівників поліції відсутній був прилад для проходження огляду, оскілки у такому випадку ОСОБА_1 не пропонували б пройти огляд на місці зупинки.
Доводи апелянта, що поліцейським не було роз`яснено ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також положення ст. 63 Конституції України спростовується тим, що у протоколі серії ДПР 18 №149629 наявний підпис ОСОБА_1 у графі щодо роз`яснення прав і обов`язків та повідомлення про місце та час розгляду даних матеріалів місцевим судом, а також підписом ОСОБА_1 у графі ознайомлення із протоколом та отримання копії примірника, крім того протокол був підписаний без зауважень.
Таким чином, суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП, в повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і їм дана належна оцінка, тому дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Проніна Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2020 року, стосовно ОСОБА_1 - залишити без зміни.
Постанова Кропивницького Апеляційного Суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького 
Апеляційного Суду Р.В.Широкоряд